I46 FAUNA OCH FLORA 



mellersta delar och ej heller i framtiden komme att anträffas 

 där, tyckes han närmast vara böjd att ansluta sig till hypo- 

 tesen om >a double creation of the same species, or of one of 

 them being a variety of some other really distinct plant, which 

 plant wholly sembles another from other countries» (1. c. 

 p. 117). 



Grisebach (5 p. 92—94) är den förste, som sökt upprätta 

 en förteckning öfver bipolärerna. Hans lista upptager inalles 

 49 arter. 22 af dessa (exempelvis Aira flexuosa, Capsella burset 

 pastor is, Cerastium arvense, Poa pratensis och Stellaria media) 

 uppgifvas vara införda från Europa med frön af kulturväxter 

 eller med barlast. En annan grupp, innefattande 10 arter 

 (exempelvis Apium graveolens, Hippuris vulgaris och Lathyrus 

 maritimus), har spridts till Sydamerika genom hafsströmmarna. 

 Återstående 17 arter (exempelvis Galium aparine, Gentiana 

 prostrata, 1 Phleum alpinum och Flantago maritima) anses af 

 Grisebach aldrig vara funna på södra halfklotet, utan ersättas 

 här af snarlika men fullt skilda arter, d. v. s. dessa växters 

 bipolaritet förnekas. 



Grisebachs åsikter underkastas en rätt ingående och i 

 många fall fullt berättigad kritik af Philippi, som tror, att de 

 i Sydamerika växande bipolärerna uppstått på ort och ställe 

 (13 p. 331). Ich känn mir keine andere Erklärung denken, 

 als dass unter ähnlichen kosmischen, tellurischen und klima- 

 tischen Bedingungen an den verschiedensten Stellen unseres 

 Erdballs ähnliche Geschöpfe, Pflanzen sowohl wie Thiere, ent- 

 standen sind» (14 p. 259). Äfven Reiche (15 p. 313, 315) 

 tyckes, om ock med någon tvekan, ansluta sig till samma be- 

 traktelsesätt. 



1 Sedermera har Grisebach öfvertygat sig om, att G. prostrata verk- 

 ligen finnes i Sydamerika. För att förklara dess förekomst på södra half- 

 klotet tillgriper han följande fantastiska hypotes, i det han hänvisar till endo- 

 zoisk spridning genom »albatrossen», »welcher iiber beide Hemisphären, von 

 Kap Horn bis zu den Kurilen und Kamtschatka, wandert und die Standorte 

 jener Pflanze in der arktischen und antarktischen Flora in Verbindung setzt. 

 Mit der Beute, die dieser Vogel versehlingt, känn er auch die Samen von 

 Pflanzen, welche, mit den Fliissen in's Meer gespiilt, in den Magen der Fische 

 ubergehen, in einzelnen Fallen ausstreuen, so dass sie an fernen Kusten aus 

 seinem Diinger aufkeimem (6 p. 496—497). 



