.148 FAUNA OCH FLORA 



nicht» (12 p. 22). Enligt Ihering ha bipolärerna steg för steg 

 vandrat genom de tropiska lågländerna för att nå fram till 

 Sydamerika. »Da die centralamerikanische Landbriicke nie 

 eine Eiszeit erlebte, so konnte iiber sie hin nur ein Austausch 

 von megathermen öder von heterothermen Pflanzen erfolgem 

 (12 p. 23). Cardot är känd som en framstående bryolog, men 

 synes vara skäligen främmande för andra grenar inom natur- 

 vetenskaperna. Han finner ingen orimlighet i antagandet, att 

 flyttfåglar skulle föra växtfrön samt sporer och vegetativa 

 spridningsenheter af mossor, som fastnat vid deras fötter och 

 fjädrar, från Canada till Patagonien samt från Sibirien till Nya 

 Zeeland (2 p. 42, 43). »Je crois que nous trouvons la l'ex- 

 plication la plus naturelle de la présence d'un certain nombre 

 d'espéces boréales dans 1'hémisphére austral» (2 p. 43). 



Nedanstående lista upptager sådana bipolära fanerogamer, 

 som med säkerhet förts till södra halfklotet genom naturens 

 egna spridningsmedel, och hvilka af allt att döma nått fram 

 till dessa nya växtplatser i geologiskt sedt sen tid. Alla arter, 

 om hvilka minsta tvifvel kunde råda i något af dessa båda af- 

 seenden, ha uteslutits. 



Bärväxter: Empetrum nigrum v. rubrum, Fragaria chi- 

 lensis. 



Örter: Arnica alpina, Draba magelianica (nära besläktad 

 eller identisk med D. arctica), Hippuris vulgaris, Koenigia 

 islandica, Lathyrus maritimus, Litorella australis (nära besläktad 

 med L. lacustris), Frimula farinosa v. magelianica. 



Halfgräs: Carex canescens, C. capitata, C. flava * breviro- 

 strata, C. irrigua, C. microglochin * oligantha, Scirpus neva- 

 densis, Triglochin maritimum, T. palustre. 



Gräs: Alopecurus alpinus v. antarcticus, Phleum alpinum, 

 Poa cenisia, P. glauca (el. nemoralis), Vahlodea atropurpurea 

 v. magelianica. 



Nära intill dessa ansluta sig följande »subbipolära» arter: 

 Carex festiva, C. incurva, Ranunculus Cymbalaria och Trisetum 

 subspicatum, hvilka äfven äro anträffade i norra och mellersta 

 delarna af Anderna. Enligt Cardot (2 p. 41) visa äfven 23 



