OM BIPOLÄRA VÄXTER OCH DERAS VANDRINGAR 1 57 



feet» (3 p. 56). Allmän under hösten på ostkusten al Förenta Staterna samt 

 både höst och vår i Mississippidalen. 



Kustsnäppan (Tringa canutus). Denna högarktiska vadare uppehåller 

 sig under vintern i Sydamerika ända ned till Eldslandet. De flesta indivi- 

 derna flytta efter kusten af Atlanten, en del dock genom Mississippidalen. 



Prärie-piparen (Batramia longicauda) häckar på prärierna och tillbringar 

 vintern på pampas. Under vårflyttningen passerar den genom Peru och 

 »arrives in Louisiana on the average earlicr than in either Florida or Texas. 

 This would seem to prove that it reaches Louisiana by direct flight across 

 the gulf» (3 p. 65). 



Af amerikanska ljungpiparen, hudson-näbban och eskimå- 

 spofven flytta de allra flesta individerna söderut längs Atlan- 

 tens kuster, och endast spridda flockar draga under denna 

 årstid genom Mississippidalen; rostgula snäppan undviker där- 

 emot helt och hållet hafskusten. Öfriga tundravadare använda 

 under höststräcket båda flyttningsvägarna. Under återfärden 

 till häckplatserna på »barren grounds» utgör Mississippis breda 

 dalgång den stora kungsvägen för alla tundravadare utan un- 

 dantag. 



På pampas (och äfven uppe i Anderna) i nordvästra delen 

 af Argentina faller så godt som ingen nederbörd under må- 

 naderna maj — september. Vattendrag, sjöar och träsk utsina 

 därför i stor utsträckning under denna långa torrtid. Detta 

 är enligt min mening den viktigaste orsaken till, att många 

 vadare endast sparsamt besöka dessa trakter under höststräcket 

 och i stället förlägga flyttningen till hafskusten. 1 Att förhål- 

 landena under istiden på grund af den rikligare nederbörden 

 uppe i bergen voro väsentligen annorlunda än i våra dagar, 

 har redan påpekats. Det är därför rätt troligt, att vadarna 

 då mera allmänt togo genaste vägen från Mississippis delta 

 öfver östra Peru till pampas och äfven då tillryggalade denna 

 ofantliga sträcka »almost in one flight». 



Under passagen genom östra Peru befinna sig vadarna 

 både höst och vår midt inne i själfva långflyttningen, — och 

 samma var naturligtvis fallet under istiden. Uppehållet här 

 är därför i regel helt kort, och många flockar torde endast 



1 Cooke (3 p. 81) tror, att det är den rika tillgången på föda i Labrador, 

 som förmår Charadrius dominicus att under höstflyttningen uppsöka atlan- 

 terkusten. 



