OM BIPOLÄRA VÄXTER OCH DERAS VANDRINGAR 1 59 



det visserligen funnits en och annan smutsfink», men först 

 helt nyligen har det lyckats mig att finna ett frö bland den 

 lera och jord, som i enstaka fall häftat fast vid fåglarnas näb- 

 bar och fötter. 



Picus viridis, skjuten vid Uddevalla en regnig dag i början af april 

 191?. Muskelmagen var fylld med rester af en mindre myrart och innehöll 

 dessutom tvenne 4 — 6,5 mm stora gruskorn, ett 2 mm stort sandkorn samt 

 helt lina kvartskorn i ringa mängd (sand- och gruskorn vägde 0,14 gr). Änd- 

 tarmen var alldeles fullproppad med myrrester och innehöll dessutom enst. 

 tina sandkorn. 



Näbben var starkt nedsmutsad af ler- och fina sandpartiklar, i torrt till- 

 stånd vägande 0,10 gr. Inbäddadt i den fuktiga jorden vid basen af öfver- 

 näbben låg ett 0,3 X 1,5 X 2,2 mm stort frö af harsyra (Oxalis acetoselh). 

 Fågelns fötter voro nästan fullständigt rena. 



På fötter och näbbar af 10 gröngölingar, 3 spillkråkor, 2 större och en 

 mindre hackspett, som jag tidigare undersökt, funnos inga eller så godt som 

 inga främmande beståndsdelar. Om en spillkråka, som sköts d. 21.4.1916 

 och hade magsäcken fylld med stackmyror, uppgifves emellertid i mina an- 

 teckningar: Näbben rätt starkt nedsmutsad af jord genom rotandet i myr- 

 stacken. Och om Picus viridis skrifver Nalwiann (Bd. IV p. 269): »Weil er 

 soviel auf dem Erdboden ist, so sind bei feuchter Witterung seine Fiisse 

 und sein Schnabel ganz mit Erde beschmutzt». Enligt Baer och Utten- 

 dörfer har gröngölingen i närheten af sina myrstackar särskilda »Wetz- 

 bäume», som den regelbundet använder vid rengöringen af näbben. »Anders 

 sind wenigstens diese durch gehäufte Tangemialhiebe des Spechtschnabels 

 bevvirkten Rindenabschurfungen kaum zu er klär en» (Om. Monatsschr. 1898 

 p. 224). 



Epizoisk spridning af frön, som med fuktig jord fastna på näbbarna af 

 gröngöling, spillkråka och andra myrätande hackspettar, torde i hvarje fall 

 vara af helt underordnad betydelse och endast sträcka sig öfver kortare af- 

 stånd. 



Kråkorna hålla som bekant ej stort på renlighet och göra 

 inga undantag från denna regel ens under sina migrationer. 

 Thienemann har sålunda upprepade gånger nedskjutit kråkor, 

 som flyttade förbi Vogelwarte Rositten i Ostpreussen, »deren 



Fiisse mit einer dicken Lehmkruste uberzogen waren.» — • 



Eine am 13. März 1911 bei Ulmenhorst geschossene Nebel- 

 krähe z. B. trug 5,i gr Lehm mit sich. Sie kam von Stiden 

 angezogen. Der nächste lehmige Acker, wo sie sich ihre Last 

 geholt haben konnte, liegt 30 km entfernt» (J. f. Orn. 1917 p. 

 258). Och äfven näbbarna voro rätt ofta förorenade af lera 

 eller annan smuts. Att smärre växtfrön någon gång ligga 

 inneslutna i leran på dessa kråkors fötter eller näbbar, är 



