GRANSANGARENS UTBREDNING UNDER HACKNINGSTIDEN I 73 



gräns, som förut är sagdt, kan tänkas dragen öfver mellersta 

 Hälsingland eller i stort sedt sammanfallande med Woxna älf 

 för att vid detta vattendrags öfre lopp afvika i västlig riktning 

 så mycket, att norra delen af Dalarne faller inom denna zon. 



Afståndet mellan dessa båda zoners närmast liggande grän- 

 ser torde väl utgöra ungeför ett hundratal mil. 



Återstår således att söka förklara, hvarför denna fågelart 

 vid valet af häckningsplats försmår det stora, mellan de så- 

 lunda skildrade zonerna belägna området. Framställandet af 

 en nöjaktig förklaring till detta egendomliga förhållande torde 

 dock vara mycket svårt, enär detta artens märkvärdiga upp- 

 trädande synes fullkomligt oförklarligt. 



Inom sitt norra förekomstområde utväljer gransångaren 

 till uppehållsort företrädesvis sådana trakter i närheten af 

 sjöar eller mindre vatten, som äro beväxta med yngre eller 

 medelålders barrblandskog, i hvilken äfven björk bör ingå. 

 Han synes äfven här föredraga någorlunda slutna bestånd 

 och visar sig mera sällan å starkt afverkade eller glest be- 

 vuxna skogstrakter. Tillgång på dylika för honom lämpliga 

 lokaler synes därför äfven vara för handen i de trakter inom 

 Svea- och Götaland, han likväl försmår. I Tyskland och Dan- 

 mark synes han förekomma å helt olika lokaler, såväl i rena, 

 äldre löfskogsbestånd som knappt manshöga barrbestånd, och 

 under det han inom sitt norra häckningsområde är en öde- 

 markens fågel, förekommer han här i omedelbar närhet af 

 människoboningar. En förmodan, att gransångaren skulle före- 

 draga andra temperatur- och ljusförhållanden under fortplant- 

 ningstiden, än de som äro rådande i södra och mellersta Sve- 

 rige, motsäges ju äfven af det faktum, att han häckar å trak- 

 ter belägna långt söder därom. 



Det torde dock vara mycket troligt, att gransångarens ut- 

 bredning ej alltid varit lika oregelbunden, isynnerhet som han 

 — det nuvarande relativt sydliga uppträdandet till trots — 

 måste anses vara en inom det tempererade bältets mera nord- 

 ligt belägna naturliga barrskogar hemmahörande fågel. Man 

 skulle således kanske hafva rättighet förmoda, att valet af 



