190 FALNA OCH FLORA 



honor finner man däremot som ofta en mindre intensifiering 

 af de senares färger, kanske bäst märkbar på bröstsköldens 

 rödlila (hos J 1 violett). Allt detta emellertid vid vanlig okulär- 

 besiktning, någon kolorimetrisk bestämning har jag icke företagit. 



Gouldiaes och mirabilis' inbördes ställning är omtvistad. De 

 upptas som skilda arter af Sharpe i A Hand-List of the Genera 

 and Species of Birds (Vol. V, London 1909) och af Reichenow i 

 Die Vögel, Handbuch der systematischen Ornithologie (Bd II, 

 Stuttgart 1914). Af The Check-List Committee of the Royal 

 Australasian OrnithologisTs' Union i Official Check-List of 

 the Birds of Australia (Melbourne 1913) och af Mathews i A 

 List of the Birds of Australia (London 1913) betraktas de 

 däremot som synonymer. 



De bägge gouldmandinerna voro tämligen sällsynta i han- 

 deln, särskildt de rödhufvade honorna, och mycket omkonkur- 

 rerade på grund af sin t. o. m. för en liten praktfink ovanligt 

 vackra, silkesglänsande fjäderskrud. I sitt förhållande i fången- 

 skap äro de ingalunda särskildt ömtåliga, men som nyimpor- 

 terade liksom flera andra australier mycket känsliga för diges- 

 tionsrubbningar, som ha benägenhet att öfvergå i den annars 

 särskildt från raskanarier (»kanariesjukan») kända, af virulens- 

 stegrade coli-bakterier förorsakade s. k. fågeltyfoiden. I fråga 

 om skridandet till häckning göra gouldamandinerna inga nämn- 

 värda svårigheter. Häckningen kompliceras dock betydligt på 

 grund af den till sitt väsen skäligen outredda värpsjukan, som 

 hos dem företer en betydligt större frekvens än man eljest 

 är van att finna hos vildfåglar. Dessutom visa de båda goulds, 

 framför allt där de hållas i större antal, en viss benägenhet 

 för panikscener och öfverge då ägg och ungar, så att jag för 

 dessas öfvertagande nödgats hålla i ständig beredskap sär- 

 skildt tränade måsfinkar (kulturform af Munia acuticauda Hdgs.) 

 och zebrafinkar (Taeniopygia castanotis J. Gd.). Äggen äro 

 opigmenterade, anmärkningsvärdt stora och i regel rundade 

 samt torde normalt vara 6 i kullen. 



Först försöktes naturligtvis de reciproka korsningarna 

 gouldiae*^ x mirabilis cT och mirabilis^ x gouldiae J\ Af 



