2 12 FAUNA OCH FLORA 



skalle af en elefant skjuten nära Albert-sjön har Lydekker 

 också uppställt en ras E. a. albertensis, men jag misstänker, 

 att den är identisk mea E. a. cottoni. I Kongo finnas också 

 ett par afvikande små elefantformer, som förut omtalats i denna 

 tidskrift, nämligen dvärgelefanten E. pumilio Noach (se Fauna 

 och Flora, 1911, sid. 220 med fig.) 1 och »vattenelefanten» E. 

 fransseni Schouteden (se Fauna och Flora 1914, sid. 136). 

 Tyvärr är ännu ganska litet kändt om dessa båda små former, 

 så att man kan ännu ej ens säga, huruvida de förete några 

 mera ursprungliga drag än de stora elefantraserna eller ej. 

 Detta är dock knappt troligt. Alla elefanter ha ju gått mycket 

 långt i specialisering från den ursprungliga typen. Längst ha 

 i detta afseende de ost- och sydafrikanska elefantraserna hun- 

 nit. Det synes t. ex. på deras väldiga öron med den stora 

 nedhängande fliken, såsom förut omtalats. Äfven med afse- 

 ende på fötternas byggnad äro de mera differentierade, ty de 

 ha reducerat antalet hofvar på bakfötterna till blott tre, under 

 det att de västafrikanska fortfarande ha bibehållit fyra dylika. 

 Urskogsinvånarne bland elefanterna äro sålunda ej fullt så 

 långt komna i sin särutveckling som de andra. 



I vanliga fall pläga sådana djur, som äro starkt ombildade, 

 ha anpassats till ett visst lefnadssätt med desto trängre grän- 

 ser ju längre drifven ombildningen är. Den afrikanska elefan- 

 ten utgör dock ett märkligt undantag från denna allmänna 

 regel. Han är ingalunda ensidig till sitt lefnadssätt och sin 

 förekomst. Tvärtom, det finnes intet däggdjur i Afrika, som 

 kan lefva och trifvas under så ytterst olikartade förhållanden 

 som just elefanten. Från egen erfarenhet kan jag intyga detta. 

 Vi träffade elefanter på Kenia i den evigt gröna, fuktiga ur- 

 skogen, där denna var så tät, att ehuru vi voro så nära ele- 

 fanterna, att vi hörde dem bryta kvistar, ja, t. o. m. hörde 



1 Typen för E. pumilio var ett lefvande exemplar, som sedan såldes till 

 New York Zoological Park. Enligt uppgift af 1914 skulle den där ha vuxit till 

 en höjd af 167,5 cm. från 1906, då den beskrefs. Roosevelt & Heller ha velat 

 förklara dess dvärgstorlek därmed, att den var sjuk. Men detta synes ej sannolikt 

 och, som framhållits, har dess snabel också en annan skapnad. 



