214 FAUNA OCH FLORA 



stammarna i skogen se fastklenad gyttja, som elefanterna skub- 

 bat af sig, och därigenom så att säga afläsa djurens höjd. 

 När elefanterna lida af hetta och ej ha något vatten i närhe- 

 ten, händer det, att de sticka in snabeln i munnen och suga 

 upp ur magen vatten, som de druckit under föregående natt, 

 och spruta öfver sig därmed. I brist på vatten eller gyttja 

 suga de upp sand och damm och blåsa ut öfver ryggen. Ele- 

 fanterna svettas ej, men de ha på hufvudet öfver hvartdera 

 ögat en stor körtel, som genom en mynning på huden afsön- 

 drar en vätska, så att man ser en fuktig, mörk fläck omkring 

 den, då elefanten rört sig hastigt i solhettan. Utförsgångarne 

 till dessa körtlar innehålla enligt uppgifter af elefantjägare 

 alltid pinnar, och det förefaller gåtfullt, hur dessa kommit dit. 

 Då jag hört talas om denna sak, undersökte jag den af mig 

 fällda elefanten i detta afseende och fann också mycket riktigt 

 i utförsgångarne, som hade en blyertspennas grotlek och myn- 

 nade 12 cm. ofvanför ögats bakre kant, en del afbrutna akasia- 

 taggar och andra pinnar. Sannolikt ha dessa inkommit till- 

 fälligtvis, då elefanten körde hufvudet genom akasiasnår eller 

 trädkronor. 



Tidvis äro elefanterna mycket stationära, när de ej störas 

 och har god tillgång på föda. Tidvis åter företaga de långa 

 vandringar från en trakt till en annan och passera då, om de 

 ej ofredas, ungefär samma vägsträckor, som därför kunna vara 

 väl upptrampade. Vanligen göra de dessa färder nattetid. 

 På Kenia pläga elefanterna stå i urskogen under torrtiden, 

 men företaga vandringar ned öfver slätterna under regntiderna 

 och besöka då också odlade marker. Negrerna sade, att ele- 

 fanterna ej tyckte om regndroppet från träden. Äfven i den 

 ökenartade thornbusken norr om Guaso Nyiro sade rendilerna, 

 att elefanterna skulle ge sig iväg på vandring, om det kom 

 regn. Innan regnet föll, voro de emellertid tvungna att hålla 

 sig inom ett visst område, där de kunde nå fram till någon 

 vattengrop eller till floden hvar eller hvarannan natt för att 

 dricka. Deras vandringar voro det oaktadt ganska vidlyftiga, 

 sträckande sig flera svenska mil hvarje natt. Den jag sköt, 



