NÅGRA ORD OM AFRIKAS ELEFANTER 21 5 



hade tillryggalagt så lång, vägsträcka från vattengropen, där 

 han druckit under natten, att det kräfdes fullaj) timmars ihåM 

 lande och skarp marsch för att nå fram till honom, där han 

 höll sin middagssiesta. Äro elefanterna riktigt stadda på 

 vandring och ej behöfva återvända till något vattenställe för 

 att dricka, kan ej en jägare till fots hoppas att hinna upp 

 dem. 



När elefanten hvilar, står han. Det är ett ytterst sällsynt 

 undantag, att en elefant lägger sig ned annat än för att taga 

 ett gyttjebad. 



Såsom man nästan kan vänta sig på grund af hans små 

 ögon (iris-diametern hos den af mig skjutna var blott 23 mm. 

 och pupillen 11 mm.), är elefantens syn svag. ^åjruiidra me- 

 ter kan sannolikt en elefant ej med synen skilja en människa 

 från en trädstam. Rörelser varsnar han dock naturligtvis 

 äfven på detta afstånd, men är nog ej i stånd att bedöma 

 hvad han ser. Hörseln är däremot utmärkt. Med sina väldiga 

 ytteröron är han ju i stånd att kunna samla ljudvågorna. 

 För att lyssna bättre reser elefanten öronen vinkelrätt mot 

 kroppens längdaxel. Detta sker med särskilda muskler och 

 hela den väldiga öronlappen stödes af en tunn broskskifva, 

 hvilket underlättar dess manövrerande. Misstänker elefanten 

 något spärrar han sålunda ut öronen. Men han kan ibland 

 stå och slå med dem fram och tillbaka, som om han viftade 

 flugor eller fläktade sig med dem. Trots sin goda hörsel är 

 elefanten emellertid mindre känslig för ljud, hvilket beror därpå, 

 att det, isynnerhet om det är fråga om en hel hjord eller åt- 

 minstone flera elefanter i sällskap, sällan är tyst kring dem. 

 Ständigt höres braket af grenar eller kvistar, som bräckas, 

 fraset af löf o. s. v. Äro ungar med i hjorden skrika dessa 

 nästan som grisar ibland, och dessutom kollrar och porlar det 

 tidt ock tätt i elefanternas tarmkanal. Det f örnäm sta sinnet 

 är lukten. Därmed vägleder sig elefanten, och han upptäcker 

 med dess hjälp sina fiender o s. v. Han litar också mera på 

 lukten än på andra sinnen. Snabeln förmedlar framförandet 

 af luktförnimmelserna till själfva luktorganet i de inre näs- 



