2l8 FAUNA OCH FLORA 



hos de ost- och sydafrikanska. Den största kända beten af 

 en nutida elefant är från Ostafrika och uppgives väga 235 

 engelska skålpund. Därnäst kommer en annan också ostafri- 

 kansk bete, nu i British Museum, som enl. Lydekker väger 

 228 eng. skålpund. Den sistnämnda har en längd af omkring 

 3 m. Ännu längre eller omkring 3 m. 42 cm. är en till New 

 York inköpt bete från Ostafrika. Detta är dock rena undan- 

 tag. Selous, som kanske haft större kännedom än någon 

 annan på detta område, säger, att genomsnittsvikten hos be- 

 tarne af goda fullvuxna elefanthanar i Sydafrika kunde före 

 utrotningen sättas till mellan 40 och 60 eng. skålpund, öfver 

 70 kommo blott få, och öfver 80 var mycket ovanligt. I nu- 

 tiden uppgifves från Ostafrika en genomsnittsvikt af 40—50 

 eng skålpund för fullvuxna hanar. Ho_norn.a ha mycket sma- 

 lare och tunnare betar, vanligen vägande från 12-24 eng. 

 skålpund. Elfenbenskvaliteten hos de senare är dock mera 

 värdefull (bl. a. därför att däraf bli de bästa biljardbollarne). 



För att snabeln skall kunna vara såväl rörlig som stark, 

 fordras ju betydande muskelmassor och dessa behöva i sin 

 tur afsevärda fästeytor. För detta syfte är elefantskallen starkt 

 förstorad, och ehuru stora luftrum bildas i benens inre, tynges 

 skallen såväl af benmassan som genom snabeln och betarne. 

 Nacken måste därför vara mycket muskelstark och groft byggd 

 och till följd häraf samt emedan arbetena utföras med hufvu- 

 dets organ, snabel och betar, måste hela framkroppen vara 

 tyngre och starkare än bakkroppen. På grund af den stora 

 kroppsmassan och tyngden kan en elefant ej reda sig på tre 

 ben, utan blir ett ben brutet, eller får det senorna afskurna, 

 kan elefanten ej röra sig från fläcken. 



Om elefanterna ej retats på ett eller annat sätt, äro de 

 vanligen mycket skygga och försiktiga och fly undan män- 

 niskorna, så snart de upptäckt dem. I vissa fall händer det 

 dock, att elefanter omedelbart skrida till anfall. Detta gäller 

 vanligen om gamla enstöringar, hanar, samt äfven om honor 

 med små ungar. I vissa trakter, där elefanterna ofta jagats 

 och ofredats, händer det, att hvarje elefant omedelbart angri- 



