2 44 FAUNA OCH FLORA 



till båten. Antalet ormar uppskattades af S. till flera hundra. 

 Dagen därpå besökte denne ånyo platsen och fann då 17 styc- 

 ken döda ormar samt lämningar af många, som blifvit sönder- 

 skjutna. S. uppger också, att detta var tredje gången som han 

 anträffat dylika ormsamlingar. Man får den uppfattningen, att 

 S. är en ovanligt modig man, som icke synes tro på gammal 

 folktro, ty i annat fall skulle han icke vågat skjuta på denna 

 ormsamling. I äldre tider skulle man åtminstone ansett en 

 sådan handling lika med att ådraga sig sjukdom, om icke 

 rentaf mista lifvet. 



Så modig var icke 75-årige snickaren Björn Jönsson i 

 Västraby, som för antecknaren omtalat, att i hans ungdom 

 fanns i närheten af Kälteboda i Örkeneds socken en stor häll, 

 där en orm vid ett tillfälle, då han gick där förbi, låg, som 

 var minst fyra alnar lång och tjock som ett vanligt yxskaft». 

 Han hade bössa med sig i skogen och det kändes frestande 

 att ge fulingen en knäpp. »Tre gånger lade jag an, under tan- 

 ken på att klämma till», berättar han, »men för livar gång var 

 det som om en inre drift hållit mig tillbaka.» Och han gick däri- 

 från utan att ha rört ormen ifråga, som han sedan dess aldrig 

 mera återsett. Han omtalade saken för en åttioårig bonde, som 

 bodde i närheten, och uppgaf denne, att ormen då och då le- 

 gat i klyftan, så långt han kunde minnas tillbaka. Och alltid 

 hade han varit lika stor. 



Samme Björn Jönsson uppgaf äfvenledes, att han för en 

 del år sedan i närheten af Almön, vid Öremölla, sett så många 

 ormar i en risgärdesgård, att »det förslog icke med en skäp- 

 pekorg». 



En af mina förut anförda sagesman, husaren Klen, om- 

 talar vidare, att en gång, då han under hackning å Hornberga 

 ägor skulle äta sin middag och satt under en mindre fura, 

 han råkade se upp i denna och observerade då en tre å fyra 

 alnar öfver sitt hufvud en gråspräcklig huggorm, »minst två 

 alnar lång». Han blef i hög grad uppskakad och skyndade 

 sig därifrån. Klen förklarar denna företeelse på sitt sätt, att han 

 av de gamle hört uppgifvas, att »när ormen ska' föda ungar 



