OM FÄRGTECKNING OCH FÄRGFÖRÄNDRING HOS VATTENÖDLA OCH LAKE 257 



Vad jag emellertid här särskildt ville framhålla, är min 

 bestämda uppfattning, att den svaga pigmenteringen i huden 

 hos dessa larver sammanhänger med vistelseortens beskaffen- 

 het. Som nämndt, togos de i en grund lergrop. Vattnet var 

 fullkomligt ogenomskinligt af uppslammade gula lerpartiklar, 

 och bottnen utgjordes uteslutande af ljusgul lera. Det är tydligt, 

 att bottnens beskaffenhet på ett eller annat sätt inverkat på 

 djurens färgteckning. Att tänka på någon mutation e. dyl. är 

 i detta fall naturligtvis orimligt. Uppenbarligen är det ej fråga 

 om någon ärftligt fixerad egenskap utan helt enkelt om lokal- 

 variation (ståndortsmodifikation, somation, fenotypiskt betingad 

 förändring). Fyndet af dessa larver framkallar osökt tanken 

 på en jämförelse med de vidtbekanta KAMMERER'ska försöken 

 med den vanliga eldsalamandern (Salamandra maculosa). Som 

 bekant är dessa försöks värde ur ärftlighetssynpunkt mycket 

 omtvistadt, och det föreligger äfven uppenbara falsarier från 

 Kammerer's sida. Bortsedt från ärftlighetsmomentet, bevisas 

 dock genom dessa experiment, att den mark, på hvilken djuren 

 vistas under uppväxttiden, inverkar på färgteckningen och att 

 under en följd af generationer en stegring af denna inverkan 

 visar sig. Djur, hållna på mörk botten, bli mörkare än nor- 

 mala, djur på ljus botten bli ljusare. Det är här sannolikt 

 icke fråga om någon småningom skeende förflyttning af pig- 

 mentet, något som med afseende på de af mig funna larverna 

 säkert kan bestridas, utan om pigmentreduktion. Utan tvifvel 

 hade det varit af stort intresse att närmare få följa larvut- 

 vecklingen i lergropen, något som dock tyvärr ej lät sig göra, 

 då jag redan samma dag måste lämna lokalen. 1 



linsens regeneration. Lika sannolikt synes, att den olika ögonstorleken sam- 

 manhänger med det utvecklingsstadium, på hvilket djuret befinner sig. Den opig- 

 menterade larven är nämligen sannolikt något yngre än de på samma foto- 

 grafi af bildade. Som bekant, reduceras vid metamorfosen en del organ och 

 kroppen krymper samman. Det är ej omöjligt, att älven ögonen kunna röna 

 inverkan af den då försiggående, genomgripande förändringen. 



1 Då jag således ej haft tillfälle att själf anställa några experimentella 



undersökningar, har jag ej heller brytt mig om att sätta mig in i hithörande, 



säkerligen ganska rikhaltiga litteratur. Pigmentelingen hos amfibierna har på 



sista tiden studerats bl. a. af M. E. Johnson (The Control of Pigment hor- 



17 — IS4M». Fauna och Flora 1918. Haft. (i. 



