OM TETRAOGALLUS CASPIUS 263 



vara att söka.* Terrängen utgöres af fullkomligt kala bergs- 

 skrafvel med mer eller mindre förvittrande toppar och slutt- 

 ningar med den allra mest minimala vegetation, ej ett träd, ej 

 en buske. Kammen eller toppen af dessa bergskedjor såväl 

 som de öfre sluttningarne äro ofta täckta af ett helt lager af 

 flata, tunna stenskifvor af svartgrå skiffer. 



I början sökte jag oftast kungshönan förgäfves, men sedan 

 jag lärt känna det ytterst egendomliga men karakteristiska 

 lätet hade jag bättre framgång. Lätet återger illusoriskt det 

 ljud, som uppstår, då ett större djur t. ex. en mufflon under 

 sin flykt sätter de smala skifferflisorna i rörelse, så att de 

 klinga mot hvarandra. Det uppstår en spröd ton eller klang, 

 något påminnande om den, som uppstår, då en kall vinterdag 

 tunna isbitar kastas ut över glanskis. 



Lätet är mycket starkt och höres i den klara bergsluften 

 på minst ett par kilometers afstånd. Första gången jag hörde 

 ljudet, var ofvanför Shah Nazr-ed-Dins jaktslott Sharestanek. 

 I början trodde jag, att ljudet uppkom genom något bergfårs 

 eller någon stengets flykt i skraflen. Som jag emellertid för- 

 gäfves med min 18 X Buschkikare granskat sluttningen, beslöt 

 jag mig för att gå på ljudet, som också i längden dels ver- 

 kade alltför utdraget, dels återkom alltför spontant för att 

 kunna hafva det utsprung, jag först tänkt. Så småningom fick 

 jag också lön för mödan, i det jag fick se fåglarne. De voro 

 vid tidpunkten för detta studium — i slutet af juli — samlade 

 i kullar på i allmänhet 6 å 9 fåglar och hålla sig allra högst 

 upp emot topparne, som här nådde 3 600 m. 



De äro ytterst skygga och varsamma. Springa undan 

 redan på ett par hundra meters afstånd, alltjämt uppåt, för 

 att så, när man äntligen nått toppen, taga en långflykt på en 

 eller annan kilometer utför sluttningen — hvarpå man under 

 många böner har att börja om leken från början. Jag har 

 offrat åtskilliga dagar på smygjakt efter detta ytterligt svår- 

 åtkomliga villebråd och dock ej lyckats personligen skjuta ned 

 någon. Det enda skinn jag lyckades förvärfva åt riksmuseum 

 köpte jag — - på torget! 



