288 FAUNA OCH FLORA 



Jag har hört uppgifvas, att hägern skulle häcka på Kägleholms 

 egendom i Örebrotrakten. Något bevis härpå har jag dock ej lyc- 

 kats få. Många af de kringstrykande unghägrarna iå nog gälla för 

 häckfåglar. 



Sandhem d. 29 dec. 19 18. Nils Törnquist. 



Ur vinterns fågellif. 



Då jag en dag i början af november var ute på en promenad, 

 fick jag bortifrån skogen höra ett bekant fågelläte, som kom mig 

 att genast stanna och lyssna. Det var tallbitens melodiska lock- 

 toner, hvilka ljödo som riktig musik i mina öron. En välkommen 

 gäst, fast han hade vinter och kallt i faggorna. Locktonerna dogo 

 så småningom bort öfver skogen men hördes åter efter en stunds 

 väntan. Följande dag hade jag nöjet få se en hel flock af dessa 

 härliga fåglar komma från skogen och styra kosan till en oxel, 

 hvars röda och läckra bär lockade dem. Äfven jag lockades dit 

 för att riktigt få se dem på nära håll. Obekymrade af att jag stod 

 alldeles under trädet, kalasade de af hjärtans lust, medan de läto 

 höra ett svagt jollrande läte, ej olikt domherrens. Som jag stod där 

 och betraktade tallbitarna, kom en flock s idens vansar och gjorde 

 dem sällskap. De voro dock litet mer oroliga, och då de fingo 

 syn på mig, lyfte den ene efter den andre och flög bort till en 

 trädtopp, där flocken åter samlades. Men jag behöfde blott aflägsna 

 mig, så återkommo de för att fortsätta sin furagering. Så länge 

 bären räckte, såg jag hvarje dag fåglarna svärma omkring oxeln, 

 Det var som en voliére. 



Sidensvansarna ha i höst varit särskildt talrika här i Fliseryd. 

 Jag har sett flockar på väl ett 1 oo-tal. Tallbitarna ha däremot 

 visadt sig i mindre antal. 



Korsnäbbarna — förmodligen endast den mindre arten — upp- 

 träda mycket talrikt i granskogen. Man hör oupphörligt deras »gyp, 

 gyp» inifrån skogen, eller då de högt uppe i luften draga fram och 

 åter mellan skogsdungarna. Grantopparna stå böjda för tyngden 

 af den massa kottar, som de bära, så att korsnäbbarna riktigt få 

 frossa på sin älskningsrätt. En del toppar ha af blåsten knäckts 

 af och fallit till marken. 



Eget är, att jag inte fatt se en enda ekorre under hela hösten. 

 De äro liksom totalt bortblåsta. Annars borde väl detta djur nu 

 ha de bästa förutsättningar för sin existens, då det är ett sådant 

 öfverflöd på granfrön. 



Fågellifvet har som sagdt varit rikt. Flockar af grönfinkar och 

 grönsiskor m. fl. äro vanliga företeelser vid hvarje vandring i skog 

 och mark. Några gråsiskor ha ännu inte visat sig. En del bo- 

 och bergfinkar, som glömt sig kvar, uppehålla sig på åkrarna till- 

 sammans med gulsparfvarna. 



För den händelse det skulle intressera Fauna och Floras läsare, 

 har jag velat meddela detta, helst som det rika fågellifvet skänkt 

 mig så mycken glädje under denna annars dystra årstid. 



Fliseryd 16 /ia 19 18. E. Welander. 



