NÅGOT OM NISSÖGAT OCH DESS BIOLOGI 7 



gifver sig uteslutande ha funnit cladocerer i tarmen, hufvud- 

 sakligen chydorider (lynceider), men tror, att copepoder och 

 ostracoder äfven kunna förtäras. Härtill kan sägas, att födan 

 naturligtvis är beroende på faunan på stället. I föreliggande 

 fall bör anmärkas, att macrothriciderna voro ungefär lika tal- 

 rika som chydoriderna och att både copepoder och ostracoder 

 träffades allmänt i djurets tarmkanal. Dessutom voro ju, som 

 synes, flera andra djurgrupper mer eller mindre talrikt repre- 

 senterade. 



Nilsson uppger, att leken skall försiggå i april och maj. 

 Cederström nämner, att han funnit ej fullt läggfärdiga ägg i 

 början af juni månad, och förlägger på grund häraf leken till 

 längre fram i juni. Lilljeborg antager, att den försiggår i juni 

 och juli och uttalar den förmodan, att den leker flera gånger 

 årligen på den grund, att han hos en och samma hona funnit 

 ägg i olika utvecklingsstadier. Huru det förhåller sig med fort- 

 plantningen tycks således ej vara till fullo utredt. Alla de honor, 

 som jag själf hade tillfälle att undersöka under slutet af juli 

 och början af augusti, buro talrika, läggfärdiga ägg. Leken 

 hade sannolikt redan börjat, men var dock på långt när 

 icke afslutad. Möjligen äger den rum vid något olika tid pä 

 olika ställen i landet och utsträckes kanske under något olika 

 lång tid. Osannolikt är emellertid ej, att leken äger rum åtminstone 

 två gånger hvarje sommar, dels i början, dels i slutet. Under 

 förra hälften af augusti 1911 fångade jag nämligen (på samma 

 lokal) några stycken ungar. Den största var 16,.". och den 

 minsta 8,> mm. lång. Ehuru jag ej med absolut visshet kan 

 åtgöra om de utvecklats från ägg, lagda samma sommar, så 

 förefaller mig dock detta ganska troligt. De skulle då tillhöra 

 försommarens kull. Åtminstone gäller nog detta det minsta 

 exemplaret, som helt säkert är mycket ungt (se fig. 3 a). Som 

 synes af de bifogade bilderna, sammanhänga nämligen, särskildt 

 hos det mindre exemplaret, rygg-, stjärt- och analfenor helt 

 och hållet med hvarandra. Hos det största exemplaret ha de 

 visserligen blifvit något tydligare utdifferentierade, men äfven 

 här förbindas de ännu af en sammanhängande fensöm. Denna 



