FAUNA OCH FLORA 



den andra bröstfenstrålen, som hos hannen är stor ocli 

 iögonenfallande (se fig. 4). På alla mina exemplar var den 

 grenad (och hos en hanne vid basen betydligt tjockare, än 

 livad fig. 4 visar). I förstärkningen af 2:dra bröstfenstrålen 

 hos hannen liknar således nissögat en annan af våra sötvattens- 

 fiskar, nämligen sutaren eller lindaren, där denna könsdifferens 

 äfven är mycket skarpt markerad. Hos den senare är det emel- 

 lertid i bukfenorna, som 



den andra strålen för- 

 tjockats och den lär 

 alltid vara ogrenad. 

 Bröstfenorna hos han- 

 nen af nissögat ha äfven 

 en annan form än hos 

 honan; de äro spetsi- 

 gare och längre. 

 Bröstfenornas olika 

 längd hos de olika könen i förhållande till kroppslängden fram- 

 går af följande tabell öfver mätningar af 7 nissögon (mått i 

 millimeter): 



Fig. 4. Hanlig bröstfena af nissöga. (Förstorad.) 



Ännu bättre åskådliggöres måhända skillnaden genom en 

 »bröstfensindex» / = brostfenans längd xjoov hvj]ken , ämnar d£ 



\ totallängden 



värden, som i tabellen finnas angifna. Som synes är, hannar- 

 nas index betydligt större, mellan 16 och 17, under det honor- 

 nas varierar mellan 11 och 12. 



Stuxberg omnämner, att nissögat vid infångandet brukar 

 afgifva ett ljud. Något sådant har jag dock aldrig förmärkt, 

 men det är ej alls otroligt, att ett »pipande» ljud - - som en 



