Små bidrag till de lägre ryggradsdjurens 



psykologi. 



Af Otto Cyrén. 



[vår stora själföfverskattning se vi människor 



allt för ofta med ett medlidsamt löje ned på 

 • djuren och deras själslif. Framför allt per- 

 soner, som aldrig studerat eller lärt känna 

 djursjälen, mer eller mindre omedvetna an- 

 hängare af modernare antropocentriska åsikter 

 begå detta fel. Endast de större djuren eller rättare alla de 

 djur, som kunna blifva dem farliga, betrakta dessa personer 

 med någon aktning eller kanske fruktan, alla öfriga äro dem 

 fullkomligt likgiltiga. 



Hur mycket har ej skrifvits för och emot antagandet, att 

 djuren öfverhufvud taget ha någon »själ», som endast till gra- 

 den skiljer sig från människans! Olika slag af intelligens hos 

 djuren ha hänförts under det rent mekaniska schablonuttrycket 

 > instinkt». Detta ord är visst icke dåligt som benämning på 

 medfödda själsanlag — för att icke säga själsreflexer, men vi 

 få icke glömma, att sådana finnas äfven i rikt mått hos män- 

 niskan. Hur mycket af det rent instinktmässiga, som är med- 

 födt, och hur mycket som är frukten af uppfostran och vana, 

 kunna vi i detta sammanhang lämna därhän. Det finnes dock 

 otaliga prof på intelligens hos både högre och lägre djur, prof 

 på handlingar, som ej haft det minsta med någon »instinkt 

 att göra, af det enkla skälet, att djurets föregångare aldrig 

 råkat ut för liknande situationer, utan intelligensen har — om 

 ock i dess lägre grader - - verkat rent spontant. 



