3S FAUNA OCH FLORA 



tama, honorna naturligtvis fortare än lianarne. Dessa prakt- 

 djur bli då ägarens största glädje, gentemot människan bli de 

 som husdjur, men sinsemellan afgöra de alla oenigheter medelst 

 väldiga slagsmål. Här träffa vi på en betydande grad af indi- 

 vidualitet, bland flere hanar tager alltid en ledningen, men visst 

 icke alltid den störste; denne kan ofta vara en sådan intrigant 

 och ställa till sådan förargelse (t. ex. stympa eller rent af döda 

 andra), att man måste göra sig af med honom. Så äro emel- 

 lertid alla lacertor. I en större samling smålacertor, repre- 

 senterande åtskilliga arter, hade jag en sådan där farlig en- 

 våldshärskare, som jag ej kunde gripa på bar gärning, men 

 som ovillkorligen måste bort, ty hvarje dag visade en afbiten 

 ödlesvans eller en ihjälbiten ödla, hur illa han huserade. En 

 kaukasisk sandödla, något större än alla de öfriga, hade jag 

 redan tagit ut för att såsom den ende tänkbare föröfvaren 

 läggas i sprit, då efter en riktig liten jordbäfning i den moss- 

 klädda delen af terrariet förbrytaren rusar fram, förföljande en 

 af mina dyrbaraste ödlor. Det var en mindre, kaukasisk sand- 

 ödla, som fört detta skräckvälde och därför måste bort. Men 

 likaväl som ett sådant där större sällskap kan uppvisa enskilda 

 slagskämpar och bråkmakare, finnas där också godmodiga 

 stackare, som — fastän fullt friska — äro mycket tillbaka- 

 dragna och ej våga sig fram till matställena förrän de andra 

 mättat sig. Det är alltså ej underligt, om man inom samma 

 art, kön och ålder får det ena djuret tamt och »människo- 

 vänligt» på få veckor, under det ett annat sent eller aldrig 

 riktigt aflägger sin vildhet och skygghet. 



Intressant är att studera skillnaden mellan helt närstående 

 varieteter af samma art. Den kaukasiska sandödlan är, ehuru 

 större, starkare och vildare än sin europeiska släkting, både 

 skyggare och svårare tämjbar än denna. Ännu märkvärdigare 

 är förhållandet mellan den kaukasiska murödlans {Lacerta 

 saxicola Evers.) olika varieteter. Dessa äro ju ej alltför svåra 

 att tämja, från den typiska formen i norr till den lilla minsta 

 varieteten vid Tiflis (var. chalybdea eller Portschinski), under 

 det den största af dem alla, den stora underarten rudis, är 



