SMÅ BIDRAG TILL DE LÄGRE RYGGRADSDJURENS PSYKOLOGI .}() 



alldeles omöjlig i detta hänseende. Sin otroliga skygghet bi- 

 behåller hon under åratal i fångenskap, ett par exemplar hos 

 mig äro ej annorlunda i dag än för 3 år sedan! Det ser 

 nästan ut, som om detta stora präktiga djur (hon lefver i 

 fuktigare trakter än alla de andra varieteterna), som bevisligen 

 med en öfvergångsform härstammar direkt från den typiska 

 formen, lede af någon hjärndefekt - - en fråga, som jag gärna 

 skulle ställa under en Edingers pröfning, blott materialet ej 

 vore så sällsynt och dyrbart. Jag borde kanske tillägga, att 

 de två nämnda exemplaren ej utgöra ett undantag, ty jag har 

 tvänne gånger hemfört dylika djur och gjort precis samma 

 iakttagelser, en kollega likaså. 



Komma vi så till den sista gruppen, sköldpaddorna. De 

 stå intellektuellt allra minst på samma höjd som ödlorna, ofta 

 kanske öfver dem, fastän landsköldpaddorna såsom hufvud- 

 sakligen vegetarianer med sina tröga rörelser och bekväma 

 lefnadssätt ej förmå visa sådana prof på intelligens som de på 

 rof och i vatten lefvande släktingarne. Tillräckliga bevis finnas 

 dock för landsköldpaddornas icke ringa förstånd, hur ofantligt 

 tama dylika kunna bli, hur de lyda namn o. s. v. Att land- 

 sköldpaddor t. ex. kunna lockas af musik, bevisar följande lilla 

 historia, som jag har från den bekante framlidne herpetologens, 

 professor O. Boettgers i Frankfurt a. M., egen mun. B. plåga- 

 des lång tid af en positivspelare, som med en obehaglig regel- 

 bundenhet lät höra sina ljufva toner utanför professorns träd- 

 gård. En dag, då denne ej var vid särdeles godt lynne, ropade 

 han till positivspelaren, innan denne vefvat många hvarf, att 

 han skulle gärna få en slant, bara han ville draga hädan. 

 »Snälle herrn», bad då denne, »låt mig bara spela lite till, jag 

 ville så gärna träffa herrns sköldpaddor!» Han berättade för 

 professorn, hur hvarje dag, innan han spelat många minuter, 

 professorns båda sköldpaddor konimo fram till staketet och 

 stannade där. Att positivspelaren öppnat sitt hjärta för dessa 

 tacksamma åhörare, var ju ej att undra på, han fick nu också 

 spela vidare och vann en tredje intresserad åhörare eller rättare 



