SMÅ BIDRAG TILL DE LÄGRE RYGGRADSDJURENS PSYKOLOGI 41 



Intressant var nu att se, hur olika de respektive djuren vande 

 sig vid mig och bortlade sin skygghet. Af den ena arten 

 (Clemmys caspicä) blef den största fortast tam, af den andra 

 arten (Emys orbicularis) återigen den minsta; dessa båda djur 

 vande sig snart vid att jag berörde deras hufvud och ben, 

 utan att de drogo in dem, de kände mig tydligen såsom va- 

 rande den, som gaf dem mat. Snart började de komma etter 

 mig in i rummet. Under sommarens lopp fingo de nu den 

 vanan att komma in till mig, när jag frukosterade, och tigga 

 vid bordet. Det var både originellt och rörande att se, hur 

 väl de hörde och uppfattade slamrandet med servisen, när det 

 dukades de kunde hvarken se mig eller bordet. Genast 



började då klättrandet öfver tröskeln, och snart stodo de bred- 

 vid mig med långt utsträckta halsar och frågande blickar. Jag 

 hade ju intet för dem ätbart vid kaffebordet, ty salt och rökt 

 kött rata de, utan tvingade de mig att beställa deras kött- 

 ranson till frukosten i st. f. som förut till middagen. De båda 

 andra sköldpaddorna förhöllo sig äfven framgent trots precis 

 samma behandling mycket reserverade, den ena caspican blef 

 aldrig livad man kallar tam. 



Jag har framställt detta exempel så utförligt därför, att vi 

 här ha att göra med den utpräglade individuella olikhet, man 

 hos ett så intelligent djur som kärrsköldpaddan kan vänta sig. 

 Att de båda »förtroliga» djuren voro från Böjykderédalen på 

 Bosporens europeiska sida och de »reserverade» från Smyrna- 

 trakten, förefaller kanske egendomligt, men har intet med ka- 

 raktären att göra, ty under sist förlidna år fick jag andra 

 Smyrnaexemplar af båda arterna lika tama, som de ofvan- 

 nämnda europeiska. 



De unga sköldpaddorna äro som sagdt lustigast, de vänja 

 sig snart vid vårdaren och taga mat ur hans hand. De bli 

 snart så vanda vid att få maten t. ex. om morgnarne, att de 

 ställa till ett fasligt spektakel och slåss om platserna vid rutan, 

 så fort de märkt, att man kommit in i rummet. Om sköld- 

 paddorna och en del ödlor är det väl knappt för mycket sagdt, 

 att de lära kanna sin värdare, andra reptilier lära väl på sin 



