68 FAUNA OCH FLORA 



till groning uppe i träden. I synnerhet är detta fallet med 

 hafrekorn. 



En del af våra hackspettarter förtära mer eller mindre 

 regelbundet barrträdsfrön. För att bekvämt kunna plocka ut 

 fröna ur kottarna sättas dessa fast i barkspringor. Och hack- 

 spettarna måste ofta flyga rätt långa bitar för att finna lämp- 

 liga springor, ty kottar med sönderklufna fjäll och uttagna 

 frön träffas äfven inkilade i barken af löfträd. Åström 1 har 

 för öfrigt iakttagit Picus major, leuconotus, minor och tridac- 

 tylus flyga med barrträdskottar i näbben. Då granplantor 

 och unggranar ej så sällan träffas såsom epifyter på stammen 

 eller uppe i kronan af löfträd, är det rätt antagligt, att hack- 

 spettar medverkat till granens spridning till dessa egendomliga 

 växplatser. 



Äfven genom skator torde synzoisk spridning komma till 

 stånd. Vid tider af öfverflöd bruka nämligen dessa fåglar 

 gömma undan en del födoämnen, »dock stundom på sådana 

 ställen, dit sedermera endast slumpen för dem». 



I detta sammanhang vill jag äfven omnämna en observation 

 af Norman. På Livelten i Nordnorge fann han nämligen en 

 liten enplanta, »udvoksen af en fin rift på perpendiculaer berg- 

 vaeg, hvor frugten neppe kan vaere indkommen uden ved hjaelp 

 af en fugl's neb». 



En utländsk författare, C. Servettaz," påstår, att många 

 fåglar ha för vana att, när de lämna de träd eller buskar, där 

 de intagit föda, medtaga sista bäret i näbben, se reservant, 

 suivant 1'expression consacrée, une poire pour la soif», men 

 mycket ofta tappas bäret under flykten och faller till marken. 



I en nyligen utkommen uppsats i Sv. Bot. Tidskr. har jag 

 lämnat en förteckning öfver lefvande växtdelar, som anträffats 

 i fågelbon, insamlade under åren 1911 — 1913, hufvudsakligen 

 i sydvästra Skåne. Sedan dess har jag varit i tillfälle att 

 fortsätta undersökningarna och därvid i första hand riktat min 

 uppmärksamhet på sådana fågelarter, hvilkas bon förut ej varit 



1 Medd. af Soc. pro F. et Fl. Fenn. 1881. 



2 Beih. z. Bot. Centralblatt 1909. 



