KALKENS INFLYTANDE PÅ VÄXTERNAS GEOGRAFISKA UTBREDNING 83 



I nämnda arbete förekommer äfven uttrycket »vikarierande 

 arter», hvarmed här afses sådana, som uppkommit genom klyf- 

 ning af en stamart i tvenne former, af hvilka den ena är kalk- 

 skyende eller indifferent, den andra däremot, genom en allt 

 fastare anpassning för kalkdiet, blifvit kalkbunden. Den mel- 

 laneuropeiska floran lämnar flera exempel på sådana arter, i vårt 

 land äro däremot endast ett fåtal kända. Som exempel an- 

 föres Phegopteris robertiana, som hos oss är fullständigt kalk- 

 bunden, och systerarten Ph. dryopteris, som villigt växer å våra 

 kiselsyrerika bergarter. 



Enligt hvad jag kunnat finna, ha vi ett sådant vikarierande 

 artpar i Orchis incarnata och O. cruenta, af hvilka den förra 

 växer spridd öfver största delen af Göta- och Svealand å olik- 

 artadt underlag och vid sin nordvästgräns aflöses af den 

 senare, som efter allt att döma är strängt kalkbunden. Som 

 båda arterna äro rätt lika och mycket variabla, är det nog 

 fara för, att de stundom förväxlas i gränsområdena, men man 

 kan i alla fall tydligt se, att den förras klim. nordgräns rätt 

 väl sammanfaller med den senares sydgräns. 1 



Ungefär samma gränslinjer äga Pr imula far inösa och P 

 stricta och äro möjligen också att föra hit. Äfven af Platanthera 

 bifolia äro särskilda tvenne former, en sydlig a) densifiora och 

 en nordlig [3) tenuiflora. Den förra är indifferent; äfven den 

 norrländska formen förekommer utom kalkmarkerna, men då 

 vanligen i sydbergens varma solsidor, då den å siluren växer 

 på samma slags lokaler som i Sydsverige. 



En sak, som äfven vore värd uppmärksamhet, är utbred- 

 ningen af den ofvannämnda Epipactis latifolia var. violacea, jäm- 

 förd med stamarten. Den går betydligt nordligare än denna, 

 i Norge ända till kulturtrakterna kring Alten, hvarifrån den, 



1 Här kan äfven anmärkas de reliktartade förekomsterna af Orchis cruenta 

 på Gottland, där äfven O. incarnata allmänt förekommer. Säkerligen äro de 

 gamla arter och uppkomna långt innan de började sin invandring på skand. 

 halfön. Den förra inkom sannolikt något senare än den glaciala floran till nämnda 

 ö och fann då lämpliga lifsbetingelser på de kalkrika sankmarkerna, där den 

 sedan hållit sig kvar; som förut är nämndt, finnas åtskilliga andra fjällväxter i 

 södra Sverige, som där äro mer filer mindre strängt kalkbundna. 



