86 FAUNA OGH FLORA 



turligtvis ej sällan betydligt öfverskrides af gamla fiskar. För sam- 

 ma sak talar också det faktum, att ej heller viktökningen hos dessa 

 laxar är särdeles stor, om man tager hänsyn till, att laxarna, när 

 de släpptes, voro utlekta och sålunda då förlorat omkring 30 % af 

 den vikt, de hade vid början af uppstigandet i älfven. Vidare se 

 vi ånyo en bekräftelse på den gamla satsen, att laxen återvänder till 

 sin hemälf för leken. 



Säkerligen skulle ytterligare en hel del intressanta rön kunna 

 vinnas genom fortsättning af denna märkning och det är synnerli- 

 gen beklagligt, att den ej kunnat fortsättas. 



Fågelnotiser. 



Af sällsyntare fåglar har undertecknad iakttagit följande: 



Bändelkorsnäbben (Loxia leucoptcra), som österifrän tidtals 

 i större eller mindre mängd invandrar till vårt land, sågs i Fin- 

 köping 1909 i februari. De sällsynta fåglarna, som utgjorde en 

 flock på 4 stycken, nämligen en röd hane och tre honor, hade vid 

 tillfället slagit sig ned i en grupp rönnbärsträd vid en gata i staden. 

 Rönnarna voro då rätt rika på bär, som fåglarna fingo hålla till 

 godo med i brist på sin naturliga föda, barrträdsfrön. På markens 

 bara fläckar i närheten tycktes de dock hällre vilja hoppa omkring 

 för att söka efter något annat ätbart att stilla sin hunger med. 



Stenkmicken (Coccotliraustcs coccothraustcs) förekommer i en- 

 staka exemplar i Finköpings parker och trädgårdar, där jag varit i 

 tillfälle att iakttaga honom höst- och vintertiden under åren 1907 

 — 12, då jag vistades i staden. Jag lyckades också fälla en hane, 

 som nu hos mig befinner sig i uppstoppadt skick bland mina öfriga 

 fåglar. 



Äfven i Rumskulla socken af Kalmar län, som är min hem- 

 trakt, har jag — våren 19 13 — observerat ett par stenknäckar. 

 De bägge fåglarna — troligen hane och hona — voro i sällskap 

 och uppehöllo sig en längre tid under våren i trädgårdarna vid en 

 by i norra delen af socknen. Jag såg dem ofta sysselsatta med att 

 krossa gamla körsbärskärnor sedan föregående år, och redan på ett 

 längre afstånd röjde de sin närvaro genom det knastrande ljud, 

 som uppstod vid kärnknäckningen. De kvarsittande, förtorkade 

 stenfrukterna af häggen (Prumis padus) syntes äfven vara begärliga 

 för dem. 



Det är ju möjligt att fåglarna stannade kvar under sommaren 

 och häckade någonstädes i trakten. Emellertid är detta den enda 

 gång, jag i nämnda socken sett stenknäcken, och mig veterligt har 

 han ej förut af någon ornitolog blifvit sedd där. 



yordugglan (Asio brachyotus) iakttog jag sommaren 1908 häc- 

 kande i Tångeråsa socken i Väster-Nerike, där jag tidvis uppehållit 

 mig för att studera den rika fågelvärlden. Boet var beläget på en 

 tufva i den s. k. Skagershultsmossen. Så länge ungarna lågo kvar 

 i boet, voro föräldrarna ej särdeles skygga. Redan ett par timmar 

 före solnedgången voro de ute och flögo, ofta sväfvande likt orm- 

 vråkar på betydlig höjd. 



