SMÄRRE MEDDELANDEN 87 



Då jordugglan, som ju är en fjällfågel, enligt för mig tillgäng- 

 liga uppgifter påträffats häckande endast på några få lämpliga lo- 

 kaler nedåt landet, såsom i Skåne och på Öland, torde denna iakt- 

 tagelse vara värd att uppmärksammas. 



Elving W eländer. 



Videsparfven funnen i Jämtland. 



Under en jaktfärd till Öfverbodarnes fähovall på Gevågsskogen 

 i Ragunda socken, Ö.^tra Jämtland' anträffade jag en kull af vide- 

 sparfvar (Emberiza rustica Pall) den 18 aug. 1907, strax öster om 

 fäbodarna helt nära gränsen mot Ångermanland. 



Det var en gammal bekant, jag här stötte på — en bekant 

 från tidiga barndomen från Södra Norrbottens skogar. Men sam- 

 manträffandet var öfverraskande. Jag väntade icke att återfinna den 

 så långt söderut, på omkring 63 n. br. Uppmärksamheten på 

 fågeln fästes först genom hans rätt karakteristiska lockton, ett svagt 

 hvisslande läte, som något påminner om trädpiplärkans fastän 

 mycket svagare. Det skulle kanhända kunna återgifvas med tsitr, 

 tsin. Jag lyckades äfven skjuta ett exemplar, en ungfågel, men 

 tyvärr blef det mycket sönderskjutet. Fågelns ena vinge bevarades 

 och sändes för en tid sedan till prof. L. Jägerskiöld, som godhets- 

 tulit fastställde identiteten. 



Videsparfven tyckes vara stadd i snabb spridning inom värt 

 land. Zetterstedt fann den först 1S21 vid Haparanda. Vid Luleå 

 tillvaratogs den 1835. Därefter märktes den ej förrän 1897 vid 

 Aminne i Edefors socken, där förf. äfven fann det första boet med 

 ägg år 1900. (Se därom: Arvid Frisendahl, Om fågelfaunan i 

 södra Norrbotten, Arkiv för Zoologi, Band 4, 1907.) Sedermera 

 har den anträffats här och där i Norrbotten, där den icke torde 

 vara sällsynt. I Ragunda synes den dock ännu vara sällsynt. 

 Under de sju somrar, som jag vistats i dessa trakter och där ströfvat 

 omkring ganska vidt och bredt, har jag icke anträffat den på någon 

 annan än ofvan omnämnda plats, där en kull med ungar fanns 

 äfven år 1908 i augusti. 



Zetterstedt, som beskrifver arten under namn af Emberiza 

 borealis i sin »Resa genom Sveriges och Norges Lappmarker, för- 

 rättad år 1 82 1», skrifver: »finnes om våren ganska sällsynt vid 

 Haparanda, där den i sällskap med andra sparfwar på åkrar och 

 vid husen uppsöker korn och wäxtfrön till sin näring». Själf har 

 jag däremot aldrig funnit den annat än långt från människoboningar, 

 och synes den mig vara ett den ödsliga, försumpade granskogens barn. 



För den händelse någon ornitolog närmare skulle vilja studera 

 fågeln på denna hans sydligast kända häckplats inom vårt land, så 

 är nog hemmansägaren Wai.frid Halén, Gevåg, Pålgård, villig att 

 tjänstgöra som vägvisare. 



Axel Flisan! a hl. 



