HVAD BÖR FÖRSTAS MED MÉLLANSKARFVEN I I 7 



täckare o. s. v. bronsbruna med svarta, grönglänsande kanter 

 af 2 till 4 mm. bredd. Armpennor svarta med bronsgrön 

 glans. Stor hvit lårfläck. Stjärtpennor svarta. Hanen är 

 ganska lik honan, men hufvudet kan närmast sägas vara blå- 

 svart, något stötande i grönt, och de små fina, hvita plymfjäd- 

 rarna äro färre. Glansen på hals, bröst, buk och rygg kan 

 sägas vara grönblå. Likaså äro kanterna på skulderfjädrar och 

 vingtäckare något grönblåglänsande. Hos hanen går alltså 

 färgen ej så mycket i grönt som hos honan. 



Se vi vidare på måtten, så erhållas följande resultat. 



$ ef 



Näbblängd 68,5 mm. 59 mm. 



Yttertå med klo 102 » 96 



Tärs 60 » 60 



Vinge 334 » 337 » 



Med hänsyn till den variation af rent individuell natur, 

 som skarfvarna ofta visa, tyckas dessa mått tämligen nära 

 öfverensstämma med dem, som Sv. Nilsson uppgifver för sin 

 medias. 



Ett par andra skarfvar tillhöriga Lunds museum, som jag 

 likaledes haft tillfälle att få se, härstamma från Nilsson's egen 

 tid. De äro båda etiketterade »P/ialacrocorax medius Nilss., Mel- 

 lanskarf» och sannolikt bestämda af vederbörande auktor själf. 

 Båda äro honor, den ena skjuten vid »Barsebäck ' i o 1844» 

 och den andra vid »Helsingborg Mars 1838». Ingendera är i 

 praktdräkt, och sålunda lämnar dräkten ej någon säker led- 

 ning. Den förstnämnda, som är bäst, har hufvudet ofvan, 

 bakhalsen, ryggen och undersidan svarta med mörkblå glans, 

 med ytterst litet grönaktig skiftning undertill i vissa dagrar. 

 Strupe och kinder brunhvita, halssidor mörkt gråbruna med 

 litet blåaktig glans på fjäderspetsarna. Skulderfjädrar och 

 vingtäckare etc. bronsbruna med litet (»olje»-)grön anstrykning 

 och svarta kanter, som delvis, isynnerhet närmast ryggen, ha 

 blå glans. Armpennor gråsvarta, delvis med något bronsgrön 

 glans. Äfven de nyaste stjärtpennorna ha något grön glans. 



