HVAD BÖR FÖRSTAS MED MELLANSKARFVEN I I ') 



ge's, utsago samt ytterligare tillagt några detaljerade uppgifter 

 som han godhetsfullt i bref meddelat. Enligt dessa är dräkten 

 något sliten. Fågeln har säkerligen häckat samma sommar, 

 som den sköts, men de små hvita plymfjädrarna äro på några 

 få när bortfallna. På halsen sitta ännu några kvar. Glansen 

 är på hals, nacke och undersida öfvervägande grönaktig, men 

 ett blåaktig skimmer kommer fram i vissa dagrar, då man 

 vänder på fågeln. Den är liten med liten, smärt näbb. Från 

 pannan till framkanten af spetsens rundning mäter den 61 

 mm. Vinglängden är omkr. 338 — 340 mm. Yttertån 102, mel- 

 lantån 80, 5 , innertån 59, baktån 42 mm. Hr Lehn-Schiölek 

 framhåller ock, att klorna synas längre och mera krökta än 

 hos vanlig skarf, som måhända nöter af sina klor på klipporna, 

 där den plägar ha sitt tillhåll. 



Såsom synes äro dessa uppgifter i sin helhet ganska 

 knapphändiga och exemplaren äro också fåtaliga, så att det är 

 svårt att med säkerhet draga någon slutsats. Men det lilla, 

 som kunnat utrönas, är ganska samstämmigt. Ett faktum är, 

 att den skarf, som nu förekommer hos oss, alltid är större, och 

 i praktdräkt är den utprägladt blå. 



Att den i Danmark häckande skarfven också hade mindre 

 ägg framhålles af Kj^rbölling i hans arbete »Skandinaviens 

 Fugle» p. 710 (Kjöbenhavn 1876). Den nämnde förf. säger där, 

 att danska skarfägg hade en längd af 59- — 63, 5 mm. och en 

 bredd af 37, 5 — 40 mm., under det att skarfvar från »nordligere 

 Egne» ha ägg, som äro ända till 70 mm. långa och 41 mm. 

 tjocka, och vi kunna öka dessa senare maximimått till resp. 

 73 och 45 mm. 



Kj/erbölling omtalar äfven i det citerade arbetet, att skarf- 

 var förr häckade flerstädes i Danmark, och han räknar upp 

 åtskilliga lokaler, bl. a. äfven här ofvan omtalade Skanderborg. 

 Af de danska öarna nämnas Lolland, Falster, Fyen och Själ- 

 land. Emellertid hade redan antalet häckningsställen minskats, 

 så att blott få återstodo, när Kj/erbölling skref. Skarfvarna 

 voro nämligen utsatta för en ytterst häftig förföljelse, dels eme- 

 dan de gjorde skada på fisket, dels emedan deras exkrementer 



