SMÄRRE MEDDELANDEN I 39 



flyga bort, men som de icke kunde se, stötte de mot skorstenarna 

 och väggarna, så att de döfvade af stöten föllo ned på taken och 

 gatorna eller i lagunerna. Bland de fåglar, som rönte ett dylikt 

 missöde, kan man särskildt anföra en del svalor och en dufva. 

 Svalorna fångades på gatorna, emedan fruktan till den grad hade 

 bemäktigat sig dem, att de knappast kunde flaxa med vingarna 

 (svolazzare).» Jmfr. Flammarion, »Himlens under»! 



En liknande observation är äfven jag själf i tillfälle att om- 

 tala. Efter solförmörkelsens slut iakttog jag i en ligusterhäck på 

 Karlskrona kyrkogård på Vämö, där jag hela tiden gjorde mina 

 iakttagelser, en göktyta, som tycktes vara alldeles bortkollrad, så 

 att hon nära på hade låtit fånga sig genom den bepröfvade me- 

 toden: att strö salt på stjärten. När jag sträckte handen mot 

 henne, så flaxade hon endast undan ett stycke. Under de några 

 minuters tid, jag stod på platsen, flyttade hon sig icke från den 

 grafplats, som hon valt till sin tillfälliga solförmörkelseasyl. 



Kyrkogården begränsas åt landsvägen till af en hagtornshäck, 

 hvari vid solförmörkelsens början flera småfåglar uppehöllo sig och 

 som jag såg upprepade gånger snappa insekter, men när solljuset 

 började aftaga, höllo de sig stilla i häcken för att efter solför- 

 mörkelsen åter börja sin insektjakt. En af dessa fåglar konstatera- 

 des med säkerhet som en törnskata (hona eller unge), och kanske 

 voro alla af samma species. Förut på sommaren hade jag icke 

 iakttagit törnskator så nära inpå staden. 



När solljuset började återvända, hördes en svala kvittra till 

 liksom en motsvarighet till den lilla schweiziska vallflickans 

 utrop efter solförmörkelsen 1842: »O beou souleou!» (O vackra sol!). 

 Förut hade allt varit tyst. En kråka sågs i solförmörkelsens bör- 

 jan flyga öfver kyrkogårdens ena hörn mot hafsstranden till (öfver- 

 nattningsplatsen 1 ). 



Daginsekterna voro under solförmörkelsens maximum (den var 

 som bekant i Karlskrona icke total) som genom ett trollslag för- 

 svunna, men i stället började åtskilliga skymningsfjärilar att fladdra 

 fram ur ligusterhäckarna, hvilket kanske som ett apropos också bör 

 meddelas. 



Jo han Erikson. 



Vicia pisiformis vid Huskvarna. 



Till frågan om Vicia pisiformis vill jag meddela, att denna 

 växt finnes vid Huskvarna. Den förekommer enstaka inuti täta 

 ruggar af Astragalus glycyphyllus inom ett mycket litet område i 

 bergssluttningen mot Vättern. Lokalen ligger alldeles invid stadens 

 bebyggda område, och är det nog därför fara värdt, att växten kan 

 blifva utrotad genom att vägar upptrampas, buskar nedhuggas eller 

 växtlokalen på annat sätt vandaliseras. Dess förekomst tillsammans 

 med Astragalus skyddar den däremot ganska väl mot okynnes- 



1 Skärgårdskråkorna i Karlskronatrakten öfvernatta på något ställe öster om 

 staden, ty de flyga alltid åt detta håll i skymningen. 



