Litteratur. 



Rolf Palmgren, Helsingforstraktens fågelfauna. (Acta societatis 

 pro fauna et flora fennica 38, N:o 2). Helsingfors 1914. Med en 

 karta och 10 figurer. 



Det bör väl äfven intressera Fauna och Floras läsare att taga 

 del af det viktigaste, som tilldrager sig i vårt gamla broderland på 

 andra sidan Östersjön, särskildt då författaren begagnat sig af vårt 

 eget språk. 



Ofvanstående afhandling är ett ganska betydande arbete, grun- 

 dadt som det är på dryga 1 5 års studier i den finska hufvudstadens 

 omgifningar. Man förvånar sig öfver den rikedom på arter denna 

 trakt företer, ett antal, som stiger ända till 240 arter. Men så äro 

 också terrängförhållandena ovanligt omväxlande. För dessa jämte 

 deras utmärkande fågellif redogöres i afhandlingens förra del. Här- 

 vid skiljer förf. mellan de häckande fåglarna (sommarfaunan), de 

 öfvervintrande och de öfverflyttande fåglarna. Sommarfaunans närings- 

 och häckningslokaler kunna i korthet sammanfattas som följer: 



Saltsjölokaler, sötvattenslokaler (åar, bäckar och träsk), skogs- 

 kärr och myrmarker, öppna sumpmarker (mer och mindre fuktiga 

 ängar), solöppna lokaler, buskmarker och skogar jämte trädgårdar 

 och parker samt människoboningar. Skogen består dels af löfskog 

 (ek och björk), dels af barrskog (tall och gran) jämte blandskogar. 



I afhandlingens andra del göres en uppräkning af fågelarterna 

 och meddelas oologiska iakttagelser. Man förvånar sig öfver att 

 sådana vildmarksfåglar som järpen och orren häcka i den finska 

 hufvudstadens omedelbara omgifningar. Ännu intressantare häck- 

 ningsgäster äro rödhämplingen (Carpodacus erythrinus) och som- 

 margyllingen (Oriolus galbula), ett par arter, som knappast kunna 

 sägas tillhöra vår fauna. Den förra arten, som mest vistas i par- 

 ker och trädgårdar, är stadd i tilltagande. Dess sång bestämmes 

 som hvisslande. Den senare är sparsamt förekommande. 



I en tredje afdelning redogöres för fågelfaunans förändringar 

 under senare tider, hvarvid i första rummet naturkrafterna men äfven 

 i icke ringa grad de förändrade kulturella förhållandena varit be- 

 stämmande. Som en viktig omständighet härvidlag namnes den 

 cyklonartade augustistormen den 28 /s 1890, som genom skogens 

 devastering förstörde en massa naturliga häckplatser. De under föl- 

 jande år uppstaplade vedtrafvarna blefvo artificiella häckplatser, 



