Två märkliga renhorn. 



Af 

 Erik Bergström. 



[ET har genom en mångfald iakttagelser blifvit 

 ikonstateradt, att hjortdjurens horn stå i en märk- 

 ■P^jlig, bestämd relation till vissa andra organ i 

 jj djurkroppen. Sålunda har man, främst genom 

 I studium af kronhjort och rådjur, kunnat fast- 

 ^sä*~^äil s lå> att vid skador, defekter eller kastreringar 

 af könsorganen äfven hornen i väsentlig grad blifvit defekta 

 eller ombildade. Vidare har man kunnat leda i bevis, att äfven 

 vid skador i extremiteterna, såsom benbrott, halta och dylikt, 

 hornen blifvit afvikande och ej nått sin fulla utbildning. 



För det synnerligen svåra studiet af hithörande problem 

 är renen ett särskildt lämpligt objekt. Genom djurens tamhet 

 och talrika förekomst äro dels iakttagelser och experiment här 

 betydligt lättare att göra än beträffande andra hjortdjur, dels 

 de intressanta fallen lättare att anträffa. Hitintills har emel- 

 lertid renen i detta afseende blifvit mycket förbisedd, främst 

 beroende därpå, att renarna under den lämpliga årstiden be- 

 finna sig på mera obanade trakter i fjällen. 



Redan ett samtal med de renskötande lapparna ger vid 

 handen, att bland renarna exempel på hornrelationer af olika 

 slag ingalunda äro sällsynta. Sålunda ha lapparna genom de 

 årligen förekommande, omfattande kastreringarna af rentju- 

 rarna tillfälle att iakttaga det icke obetydande inflytande, som 

 denna procedur utöfvar beträffande hornens konsistens, fejning, 

 fällning m. m. Emellertid känna lapparna äfven relationerna 



