1 88 FAUNA OCH FLORA 



bion på det lefvande lifvet. Det går ej att dekretera, att en fågel 

 uteslutande hör till den eller den landskapstypen, äfven om det i 

 vissa fall häller streck. Utan att ytterligare framdraga flera exem- 

 pel torde man väl våga påstå, att detta »topografisk-biologiska» 

 system ej håller måttet och ej heller motsvarar de förväntningar 

 förf. själf ställer pä detsamma. Därmed vilja vi dock ingalunda ut- 

 tala någon allmän förkastelsedom. Afsikten är ju god, och mången 

 gång kan ju hjälp och ledning erhållas af detta »system». Det kan 

 måhända ock tjäna till att väcka mera uppmärksamhet och efter- 

 tanke hos en del personer. Emellertid torde man behöfva med 

 mycket stor försiktighet upptaga identifieringar gjorda endast med 

 tillämpning af detta system, så vida de ej äro gjorda af en person, 

 som är hemma nog i fågelkunskap att egentligen ej behöfva det. 

 Utom nu nämnda »system» gifver förf. ett vanligt faunistiskt exa- 

 minationsschema belyst med teckningar i hufvudsak hämtade från 

 »Nordens Fåglar», då det gäller nämnda klass. Äfven för identi- 

 fiering af fågelbon gifves en vägledning. Rörande nomenklatur kan 

 man ju ha olika uppfattning, men den nomenklatur, som förf. till 

 föreliggande exkursionsfauna använder, torde väl knappt kunna vinna 

 godkännande, då den ej konsekvent följer något visst system och 

 dessutom vanställes af allt för talrika tryckfel såsom t. ex. crythri- 

 nus för erythrinus, Jfi/ifa för Ji?ita, poccilops för poeciloptis, sibitati ix 

 för sibilatrix, suesica för suecica, bonacia för bonasia, isterpres för 

 interpres o. s. v. E. L. 



Sveriges Natur, Svenska Naturskyddsföreningens årsskrift 1915. 

 (252 sid.) 



Utom genom en mängd bilder i texten prydes denna nya vo- 

 lym af åtskilliga särdeles vackra försättsplanscher, bland hvilka Karl- 

 Erik Forslunds »parti af sjön Jätturen» och Edv. Wibecks illustra- 

 tioner till uppsatsen »Litet om grågåsen» äro särskildt tilltalande. 

 Textinnehållet är som vanligt intressant och underhållande. Den 

 första uppsatsen är »Ett märkligt svenskt naturskvddsdokument» af 

 P. A. Säve, åter framdraget i ljuset af godsägaren C. Otto Wibom. 

 Det är ett typiskt exempel på, huru svårt det är för äfven de allra 

 bästa tankar och förslag att arbeta sig fram och vinna gehör i vårt 

 land, såvida ej en ny impuls kommer från utlandet. Säves varm- 

 hjärtade uppslag ledde ej till något resultat, förr än Conwentz un- 

 gefär ett kvarts sekel senare — och naturligtvis alldeles oberoende 

 däraf — kom hit och höll sina föredrag om naturskydd. "Vidare 

 märkas Karl-Erik Forslunds uppsats om »naturskydd i Dalarne». 

 »Murgrönan i Sverige» skildras utförligt af Th. Örtenblad. Floran 

 i Stockholms yttersta skärgård belyses i ord och bild af L. G. Ko- 

 mell. Årsskriftens redaktör Th. Högdahl har själf skrifvit om »Sva- 

 narne, som naturskyddsföremål och som jaktbart villebråd". Ön 

 Jungfrun» i Kalmar sund beskrifves af G. Einar du Rietz. Dess- 

 utom finnas ytterligare större och mindre uppsatser, de flesta rikt 

 illustrerade. Man kan alltså i sanning säga, att Svenska Natur- 

 skyddsföreningens medlemmar i denna årsskrift få en riklig och god 



