190 FAUNA OCH FLORA 



bdella synes uteslutet, enär denna parasit saknas inom ifrågavarande 

 områden. För öfrigt synas nu fortsatta undersökningar visa, att 

 dessa anlag sällan uppträda, innan djuren åtminstone närma sig 

 könsmognaden. 



Angående tydligt olikkloiga individ, som säkerligen alltid hafva 

 tidigare förlorat åtminstone den ena klon, så visar det sig inom 

 bägge områdena, att både hanar och honor något oftare hafva vän- 

 ster klo större än höger; emellertid är skillnaden obetydlig och för 

 öfrigt ej genomgående inom olika grupper. Vid skalömsning min- 

 skas i vanliga fall befintlig längdskillnad hos klorna; i enstaka fall 

 kanske skillnaden kan fullt utjämnas (dock kvarstår säkerligen länge 

 tydlig skillnad mellan klornas bredd eller med andra ord allmänna 

 fyllighet). Närmare ex. återfinnas i flertal i uppsatsen. Beträffande 

 återbildandet af helt förlorade kloben, som ju i regel afbrytas utan- 

 för basalleden, kunna följande talande exempel framdragas, alla från 

 Hälsingland. Hanar: ett 88 mm. långt individ har första våren 

 ett c:a 2 mm. långt benanlag, hvars klo blir 8 mm. efter nästa och 

 17 mm. efter därpå följande skalömsning; ett annat 93 mm. långt 

 individ har på våren före skalömsningen ett 5 mm. långt klobens- 

 anlag, som följande maj utbildat en 8 mm. lång klo; ett 95 mm. 

 långt individ, som första våren helt saknar anlag till det förlorade 

 benet, har efter följande skalömsning en motsvarande klo af 9 mm. 

 längd, och året därpå har klons längd ökat till 20 mm.; ett 88 

 mm. långt individ, som vid utsättningen fullständigt saknar bägge 

 klobenen, äger efter tvenne skalömsningar 12 mm. långa klor; ett 

 03 mm. långt individ, som äfvenledes saknar klobenen vid utsätt- 

 ningen, har efter tvenne skalömsningar den ena klon 18 mm. lång, 

 men den andra (jämte benet) ånyo förlorad — här har tillkommit 

 ett nytt 2 mm. långt benanlag; ett 105 mm. långt individ, som från 

 ena våren till den andra utbildat ett 9 mm. långt benanlag (dess- 

 emellan ett anlag förloradt?), har efter andra sommarens skalömsning 

 motsvarande klo ej mindre än 18 mm. lång (ursprungliga kropps- 

 längden 98, slutliga 112 mm.). Honor (ej rombärande): ett 94 mm. 

 långt individ utbildar från 8 /6 till 21 /s ett 8 mm. långt klobenanlag 

 och ett 98 mm. långt individ under samma tid ett 7 mm. långt 

 dito, i bägge fallen saknades anlag fullständigt vid utsättandet. 



Hos flertalet stympade individ blir tillväxten i regel ej normal; 

 emellertid finnes exempel på mer eller mindre stark tillväxt, dal- 

 man kunde vänta, att de stympade djuren ej skulle kunnat föda sig 

 ordentligt. 



Med afseende på tillväxten hos de normala individen, på hvilken 

 gifvetvis hufvudvikten ligger, må följande tillväxtsiffror anföras, hvar- 

 vid skillnad lämpligen göres mellan hanar, honor utan rom och ho- 

 nor med (yttre) rom. Minsta, resp. största återfunna kräftor i Häl- 

 singland voro 75 och 130 mm. långa; i Södermanland qi och 132 

 mm. långa närmast före den iakttagna tillväxten. Vidare bör an- 

 märkas, att samtliga dessa individ tydligen blott ömsat skal en gång 

 hvarje år. 



I medeltal ha hanarna i Hälsingland ökat på följande sätt 

 första året (motsvarande siffror för andra året återfinnas inom []): 



