Det orientaliska muflonfåret. 



(Nytt förvärf till Riksmuseum.) 



Af 

 E. L. 





|e egentliga fåren i motsats mot getterna in- 

 delas numera vanligen i tre släkten. Af dessa 

 *\ skiljer sig lättast manfåret, Ammotragus, genom 

 j sin långa svans samt frånvaron af ansikts- 

 och klöfkörtlar. Nahurfåret, Pseudois, har vis- 

 !^^^?S^3 sern § e11 klöfkörtlar, men de äro rudimentära, 

 och tårgropar saknas. Detta släkte bildar på sätt och vis en 

 öfvergång till getterna genom sin släktskap med den kauka- 

 siska släthornade Capra cylindricornis. De äkta fåren af släk- 

 tet Ovis i inskränkt mening ha både ansiktskörtlar, liggande i 

 de så kallade tårgroparna på skallen, och klöfkörtlar. Detta 

 släkte är utbredt öfver norra halfklotet både i Gamla och Nya 

 världen särskildt i bergstrakter i det tempererade området. På 

 grund af att utbredningen är bunden till vissa lokaler isolerade 

 frän andra, ha ett stort antal geografiska raser utbildats, men 

 dessa kunna sammanföras under sex hufvudarter. Af dessa 

 träffas tvenne inom Europas gränser. Dessa äro det egentliga 

 muflonfåret, Ovis mnsimon, på Korsika och Sardinien samt det 

 orientaliska, O. orientalis, på Cypern och med andra raser ge- 

 nom Mindre Asien och inåt Persien. Muflonfåret är ganska 

 litet. Baggarnes höjd öfver bogarna är vanligen högst 67, 5 cm. 

 Till färgen är det som bekant ganska mörkt rödbrunt eller 

 svartbrunt med en gråhvit sadelfläck och ljus undersida skild 

 från öfversidans bruna färg af ett svart band. Svansen har 

 svart spets, undersidan af halsen och ett streck längs hals- 



Fauna o. Flora 1915. Haft. 5. 13 



