DEN HÖGNORDISKA GRÅSISKAN PÅ SPETSBERGEN 205 



Scoresby omnämner gråsiskan på två ställen i sitt be- 

 römda arbete »An account of the aretie regions». På första 

 stället (vol. 1, p. 131) uppräknar han de fåglar, som observe- 

 rades under ett besök på land i närheten af Kingsbay den 23 

 juli 1818. Dessa äro vanliga arter, bland hvilka dock äfven 

 figurerar »crimson-headed sparrow {Fringilla flarnmea)», hvare- 

 mot snösparfven icke omnämnes, en fingervisning att det 

 med all sannolikhet varit just denna på Spetsbergen allmänna 

 fågel, som Scoresby sett. Vid ifrågavarande årstid äro snö- 

 sparfvens ungar i regel redan utflugna. 



När Scoresby sedermera lämnar en förteckning öfver de 

 vid och på Spetsbergen förekommande fåglarna, omnämnes 

 gråsiskan återigen (p. 537) sålunda: 



»Fringilla linaria. Lesser Redpole. — On our approach to 

 Spitzbergen, several of this species alighted on different parts 

 of the ship, and were so wearied apparently with being on 

 the wing, though our distance from the land was not above 

 ten miles, that they allowed themselves to be taken alive». 

 Beklagligt nog får man ej veta något om år eller årstid, när 

 detta inträffade. Om det skett under Scoresbys första resa. 

 är det ju mycket möjligt, att det var fråga om hans första 

 bekantskap med snösparfven, som han då tog för gråsiskor. 

 Och sedan har kanske anteckningen härom nedskrifvits i oför- 

 ändradt skick. Det är mycket vanligt, att snösparfvar vid 

 flyttningstiden slå ned på fartyg mellan Spetsbergen och Norge. 

 När vi återvände i början af september 1882 från Spetsbergen, 

 hände det t. ex. den 13, att två af de på vårt lilla fartyg ned- 

 slagna snösparfvarne voro så utmattade, att de omedelbart 

 stucko hufvudet under vingen och somnade, hvarefter de utan 

 vidare kunde tagas med händerna. 



Alla zoologer, som sysselsatt sig med Spetsbergens fågel- 

 fauna (Sundevall, Torell, Quennerstedt, Malmgren, Newton) 

 voro därom ense, att Scoresbys uppgifter hänförde sig till 

 snösparfvar och icke till gråsiskor, ehuru saken naturligtvis 

 icke numera låter sig med full säkerhet afgöra. Sedan kom 

 emellertid Eatons fynd 1873. Hans uppsats (The Zoologist, 



