V \ I 1 KNSANGAREN 2 I I 



Om våren är vattensåiigaren blekare i den då nötta dräk- 

 ten. I synnerhet är det rostgnla eller brnngnla mer eller mindre 

 försvunnet, så att t. ex. ryggen synes mera olivgrå. 



Till sina lefnadsvauor säges vattensångaren likna säfsån- 

 garen. Den säges sjunga likt den fastän mindre högljudt och 

 enformigare. Bäst trifves den bland vass och säf i sumpmar- 

 ker eller vid sakta rinnande vatten bland viden och allehanda 

 kärrväxter, där den med stor skicklighet klättrar och flaxar 

 fram genom den täta vegetationen. Boet lägges i buskar, som 

 äro tätt genomvuxna med gräs och örter, men hänges ej, utan 

 bygges fast bland gräset. Äggen äro 5 6, något mindre än 

 säfsångarens, men mera glänsande. 



Vattensångarens utbredning är vidsträckt, men ganska lo- 

 kal. Den sträcker sig genom en stor del af mellersta och 

 södra Europa från Danmark och Holstein till Spanien och Ita- 

 lien, och den har äfven träffats häckande i Nordafrika i Algier 

 och Tunis. I öster träffas den genom Sydryssland till Ural. 

 På den skandinaviska halfön har man ännu ej iakttagit den, 

 men ett fynd vid Hammershus fyr på Bornholm tyder väl på, 

 att den äfven har nordligare hemvist, ehuru detta ej fastsla- 

 gits. Det fynd, som nu gjorts vid Pater Noster, är ju ytter- 

 ligare ett stöd för ett sådant antagande. Det kan väl näm- 

 ligen ej gärna vara troligt annat än, att den där tillvaratagna 

 fågeln var stadd på flyttning söderut. Den kan således ej 

 gärna ha kommit till Pater Noster annat än från norr, nord- 

 ost eller öster. Men det är ganska märkligt, att den så sent 

 fanns kvar på en så nordlig breddgrad, ty från Tyskland upp- 

 gifves, att den redan omkring den 9—10 augusti plägar vara 

 stadd på flyttning. Sannolikt skola emellertid noggrannare 

 efterforskningar gifva vid handen, att vattensångaren förekom- 

 mer på lämpliga platser i de södra resp. sydvästra delarna af 

 vårt land. Fyndet ifråga utgör också en tydlig fingervisning 

 om, huru ofullständig kännedomen t. o. m. om vår högre fauna 

 ännu är, och ådagalägger huru mycket som ännu återstår att 

 utforska. 



