OM SIDENSVANSENS VANDRINGAR OCH FOLKTRON 213 



Från Schweiz berättas, att fågeln visat sig före kyrkomötet 

 i Konstanz, lavinolyckan vid Pliirs, de böhmiska förföljelserna, 

 trettioåriga kriget etc. Och då den 1866 på nytt infann sig, 

 ansågs detta som ett förebud till pesten, som verkligen strax 

 efter uppträdde i Ziirich. Sedan dröjde det — enligt befolk- 

 ningens åsikt — ända till vintern 1913 — 14, då sidensvansar 

 iakttogos såväl i Sydtyskland som i Tessin. (Denna vinter 

 förekommo de också talrikast i hela Sverige.) Då så på hös- 

 ten 1914 världskriget bröt ut, ansågs naturligtvis »der Kriegs- 

 vogel», som sidensvansen kallas i Sydtyskland, ha bebådat detta. 



Chidini förklarar uppkomsten af denna folktro på följande 

 sätt. Att den vackra och föga skygga fågeln tilldrar sig upp- 

 märksamheten är helt naturligt. Om nu dess uppträdande sam- 

 manfaller med någon viktig händelse, sätter folket de båda 

 företeelserna i samband med hvarandra och minnes länge båda. 

 Om däremot intet särskildt inträffar efter det fåglarna iaktta- 

 gits, glömmer man det snart. Kathariner säger, att man kan 

 betrakta detta som »ein Schulbeispiel fur die Entstehung der- 

 artiger Volksmeinungen». Som bevis för sin åsikt anför Chidini, 

 att t. ex. i Tessin sidensvansen förekommit mycket oftare än 

 som vanligen angifvits. Under 1800-talet och 1900-talet före- 

 kom den vintrarna 1806-07, 1817-18, 1827 28, 1829—30, 

 1835—36, 1844—45, 1847—48, 1849-50, 1859—60, 1866—67, 

 1867—68, 1870-71, 1872-73, 1903—04, 1913—14. 



Af stort intresse vore, om några jämförande siffror för Sve- 

 rige kunde lämnas jämte uppgifter om de klimatiska och nä- 

 ringsförhållandena dessa år för fågelns häckningsområde sär- 

 skildt i norra Sverige. 



