SJÄLHUNDS- OCH HVALF ÅNGSTENS STÄLLNING ETC. 22 1 



detta århundrade ha ej mindre än sju hvalfångarebolag med 

 ångfartyg och med hemortsrätt i Norge, England, Skottland 

 och Argentina förskaffat sig rättigheter vid Syd-Georgien och 

 ha där stationer i land eller »flytande faktorier» eller båda de- 

 larna. Här drifves fångsten året rundt med tjugoen ångare i 

 verksamhet. Tre ångare hörande till andra bolag jaga från 

 Falklandsöarne, sex från Syd-Orkneyöarne, trettiotvå från Syd- 

 Shetlandsöarne och kusten af Graham land. På de sydligare 

 fångstplatserna, särskildt Syd-Orkneyöarne, är fångstsäsongen 

 naturligen begränsad till sommarmånaderna. Totalmängden 

 af hvalar, som årligen fångats vid de subantarktiska öarne, 

 ökades från 183 år 1906 till 12,635 år 1911. För närvarande 

 har kriget i Europa praktiskt taget desorganiserat hela hval- 

 industrien. 



Den korta historien om uppkomsten af den norska hval- 

 fångsten är i sanning en historia om företagsamhet och här- 

 dighet. Ej förr än fångstmän från Holland, Amerika och Stor- 

 britannien under tvåhundra år idkat sitt yrke att fånga kaske- 

 loter och räthvalar ute i öppna hafvet vaknade norrmännen 

 till insikt om de möjligheter, som erbjödos dem. Men när de 

 väl kommit med, öfverträffade de alla i sina operationers om- 

 fattning, och genom att uppfinna medel för fångst af de olika 

 fenhvalarna funno de en skörd, som ännu var orörd af deras 

 föregångare. När Bayard Taylor reste i Norge år 1857, skref 

 han, att längs den dystert kala och ödsliga kusten mellan Alten 

 och Hammerfest »hvalar funnos i stort öfverflöd, stundom sågo 

 vi ett dussin blåsa på en gång. De tillhörde knölhvalarten och 

 voro endast af medelmåttig storlek, dock skulle fångsten utan 

 tvifvel betala sig väl, om infödingarna hade företagsamhet nog 

 att taga itu därmed. Jag tror likvisst, att det ej alls förekom- 

 mer någon hvalfångst längs hela norska kusten». 



År 1865, endast några få år efter publicerandet af Taylors 

 föga smickrande anmärkningar, hade kapten Sven Foyn från 

 Norge genom många och upprepade försök och experiment 

 fullbordat en explosiv harpun, planerad att skjutas från en på 

 en svifvel svängbar kanon, liksom äfven andra apparater, som 



