Smärre meddelanden. 



Thlaspi alpestre i Härjedalen. 



Enligt S. Birger, Härjedalens kärlväxter (Stockholm iqoS, sid. 

 qi), finnes ej Thlaspi alpestre i Härjedalen. Växtens förekomst på 

 Helagsfjället reduceras till ett fullkomligt misstag, enär de »där» in- 

 samlade exemplaren enligt uppgift af kamrer A. M. Nordström i 

 Lund äro tagna på en helt annan lokal. Att Thlaspi alpestre fin- 

 nes i provinsen är emellertid säkert. Vid sökande af ängsväxter 

 pä de soliga och vackra gräsvallarna långt nedanför x\sen vid ; Väs- 

 terlånggatan > omkring 50 meter från Vemdalens kyrka sågos den 

 14 augusti 191 5 vid en gammal lada ett 30-tal individ af denna 

 art, bestående af väldiga rosetter, exemplar i blomma och half- 

 mogen frukt samt förvissnade, delvis öppnade skidor med fullmogna 

 frön. Växterna voro på grund af slåttern till en del afhuggna och 

 häntydde på en rik försommarblomning. Ända så långt in i sep- 

 tember som den if, besöktes lokalen, och oaktadt frostnätter den 

 30 augusti och den 6 och 7 september med en köldgrad af — 5 

 — 6° C ägt rum, funnos några individ i blom, på hvilka den blom- 

 bärande stjälken på flera stånd var nästan alldeles reducerad; äfven 

 sågos två ex. med halfmogen frukt. Oaktadt Thlaspi alpestre, hvars 

 utbredningsområde i stort sedt sträcker sig från östra Småland till 

 Värmland, vid kusten är funnen så långt norr ut som i Västerbot- 

 ten, torde man knappast våga anse den som ursprungligen inhemsk. 

 Ej långt frän nämnda fyndort finnes vid vägen den i Vemdalstrak- 

 ten sällsynta Dianthus deltoides, som af Birger i »Härjedalens ve- 

 getation» (Ark. f. Bot., bd. 7, n:r 13, sid. 78) räknas till de härje- 

 dalsväxter, som äro »sannolikt införda arter, kända från Härjedalen 

 före iS.So». 1 Tänker man däremot på, att växten på ängen är väl 

 skyddad och belägen ett stycke nedanför en sydsluttning af Åsens 

 berg, där de äfvenledes i Vemdalstrakten ytterst sparsamma Vero- 

 nica chamasdrys och Fragariä vesca pä myckel inskränkta lokaler 

 bilda hvar sin lilla koloni, kunde man ju äfven antaga, att alla dessa 

 arter äro verkligt »vilda >, då de, så vidt man har sig bekant, äro 

 ^af naturen själfsådda inom sina naturliga utbredningsområden» 

 (Elias Fries). Enligt meddelande af ägaren till ängen, Per Olsson, 



1 Detta år har valts, enär då K. F. Dusens arbete, Bidrag till Härjedalens 

 och Hälsinglands flora, (öfvers. af K. Y. A. Förhandl., nto 2. s. 1—44) utkom. 



