Harar med svarta öron. 



Af 

 E. L. 



|os vår nordiska hare {Lepus timidus Lin.) och 

 dess olika raser äro alltid öronen i själfva 

 spetsen svarta. Denna svarta spets är dock 

 hos den nordligaste varieteten, den s. k. »fjäll- 

 $ haren», ej mer än omkring 5 mm. bred, men 

 \\ blir i Svealand ungefär dubbelt så bred. Hos 

 den sydliga varieteten, den s. k. »mohären», är denna svarta 

 spets något större, men inskränker sig till omkring 20 mm. 

 bredd, hvarjämte den längs örats bakre kant förlänges nedåt 

 i en strimma till inemot örats halfva längd. 



Detta är det normala, men understundom uppträda äfven 

 harar med svarta öron. Visserligen omtalas ej dessa hvarken 

 af våra äldre faunister ej heller af Collett i hans verk »Nor- 

 ges Pattedyr». De ha dock ej varit obekanta för zoologerna, 

 ehuru det aldrig skrifvits något därom. I midten och på slutet 

 af 1880-talet kommo dylika svartörade harar i massa till Dis- 

 tingsmarknaden i Uppsala. Man kunde se hela lårar med frusna 

 harar, som i öfrigt voro hvita, men med alldeles eller till största 

 delen svarta öron. Dessa svartörade harar uppgåfvos af för- 

 säljarne vara från Ovikstrakterna i Jämtland. Det ansågs 

 bland zoologer i Uppsala på den tiden vara en själfklar sak, 

 att en hare från Oviksfjällen skulle ha svarta öron. Trots det 

 att detta i och för sig var ett ganska intressant förhållande, 

 emedan ju dessa harar i sin egenskap af »fjällharar» borde 



Fauna och Flora 1915. Haft. 6. 1 6 



