HL0MNINO OCH FRUKTSÄTTNING AF S. K. BÄRVÄXTER 255 



Rönnbären, som stå i sin skönaste prakt i början af sept., 

 planteras allmänt i byn som alléträd, och användas ej sällan 

 till sylt. För öfrigt äro de en synnerligen kärkommen fågel- 

 föda. I naturen blommar busken (sällan träd) understundom 

 (exv. i Högfjällets björkregion omkr. 900 m., den 28 juli); vid 

 Norra Vemån (i byn) och vid Södra V., några kilometer väster 

 om Rönnängen, är den alltid steril. Vid själfva vallen Rönn- 

 ängen finnes numera ingen rönn alls. 



En bärsort, som förtjänar att tillvaratagas och är utmärkt 

 i smaken, är ripbären (Arctostaphylos alpina), som i synner- 

 ligen riklig mängd finnas på fjällens lafhedar (exv. Högfjället 

 900 — 1000 m.), där de svarta bären 2 och 3 tillsamman ligga 

 skyddade mellan bladen och marken. Bäst i smaken voro de 

 den 16 sept., och torde ej frosten fördärfva dem. Riset var 

 då eldrödt och bildade en vacker kontrast mot de redan gul- 

 nande björkarna och de gråa förvittringspartierna. Allmogen 

 synes ej känna denna växt alls, hvilket gör, att de uteslutande 

 blifva fågelföda. 



Mjölon, som förefinnes rikligt (i frukt den 5 sept), an- 

 vändas ej alls; kråkbär någon gång. Egendomligt nog, insam- 

 las ej de på myrarna ytterst rikligt förekommande odonbären 

 (Vaccinium uliginosum), här äfven kallade hundsbär (jämtl. 

 snorrbär), som äro så delikata, äfven sedan de fått något frost. 



Af odlade bärbuskar må framhållas de sällsynt förekom- 

 mande krus- och röda vinbären. De förra buskarna voro all- 

 deles sterila och lämnade 1915 ej någon skörd alls; bären växa 

 dock ut någon gång, men mogna aldrig. Och detta oaktadt 

 de vid Funäsdalen långt väster ut en och annan gång kunna 

 utveckla frukt, som kan användas. 



Röda vinbär sågos i en trädgård i byn under sommaren 

 (omkr. 16 sept.) lämna ett något så när godt resultat. I na- 

 turen finnes busken vid Norra och Södra Vemån enstaka, 

 alltid steril. Vid Rönnängen voro bladen redan förfrusna den 

 31 aug. På enstaka platser flyttar man in vilda buskar från 

 skogen. Resultatet blir bättre än kulturrasernas, i det bären 

 mogna fortare samt blifva sötare, fast klasarna äro glesare. 



