SVENSKA FORSKNINGSRESANDE UNDER ÄLDRE TID] K 263 



Döttrar, jemte andra Bygdens producter». De hyra sig en 

 tjänare, som är stnrsk öfver namnet Bastard, h vilket visade, 

 att han hade livitt blod i ådrorna, och ge sig i väg mot nord- 

 ost. Man går från gård till gård under samlande af örter och 

 insekter, af hvilka senare han snart får så fullt, att han måste 

 med nålarne sätta fast dem i hatten Vid ett tillfälle, då det 

 gällde att få mat och nattkvarter hos »en rik och krasslig 52 

 års enka, varnade mig min dräng, som der var bekant, att ej 

 skrämma Slag och Moder-dåningar på Frun, med insekterna på 

 mitt hattbräm, hvarför jag sorgfälligt vände kullsidan från dess 

 ögon och gömde sedan hatten i en vrå». Här som på många 

 andra håll är det Sparrmans läkarkunskaper, som hjälper 

 honom fram; han ger ordinationer, för hvilka han betalas 

 med mer eller mindre hyggligt bemötande, husrum och mat. 

 »Min mun vardt genast satt i arbete med Ost, Smör, Bröd, 

 Vin, Thévatten, samt afhandling om Gickt, Slag, stark Näsblod, 

 Hosta, och salig mannens vattu-sot; Gumman var andägtig att 

 höra och jag att äta, så vida mina föreläsningar det kunde 

 medgifva». Det är dock ej öfverallt det bjudes på så god för- 

 plägnad, men gästfriheten är en allmän dygd. Folket är bur- 

 get, men landet är kargt och föga odladt; gårdarna ligga mycket 

 glest och deras ägare lefva af boskapsskötsel, vinodling det 

 är de berömda constantia-vinerna som här beredas — och åker- 

 bruk. Hvete och korn är det enda som odlas, och de od- 

 lade åkrarna äro i allmänhet hvarken stora eller många. Alla 

 ha de slafvar, och på ett ställe klagar uppsyningsmannen öfver 

 att husbonden ej vill hålla några slafvinnor, genom hvilkas 

 »förökande» han skulle vinna mycket mer än på det stuteri, 

 hvaraf han nu hade sin förnämsta inkomst. Förhållandet mel- 

 lan slafvar och husbönder är ej det bästa; de förra piskas 

 allmänt och straffas hårdt för alla felsteg; på ett ställe om- 

 talas, hur en elak gumma hade sin slafvinna gående med en 

 tung järnkedja om foten. Till gengäld få husbönderna om 

 nätterna sofva med laddade bössor och väl instängda; slar- 

 varna, säga de, äro aldrig att lita på, och utbrott af deras hat 

 med stundom blodig hämnd äro allmänna samtalsämnen. För- 



