SVENSKA FORSKNINGSRESAN!'! FRÅN ÄLDRE TIDER 2Ö() 



erbjöds man en, och den kände ej alls till vägen; äfven oxarna, 

 som lämnades, voro dåliga. En hottentott, som Sparrman 

 hjälpt med medikamenter och ordinationer, värfvas ändtligen 

 för de första dagsresorna; själfva få de bli oxkörare, och den 26 

 augusti bege de sig i väg österut. Morgon och eftermiddag- 

 ar man i rörelse och hvilar under middagen och natten med 

 »Sadeln till hufvud-gärd, själfva marken till säng, och en kapp- 

 säck att täcka för nattköld». Regnar det, ligger man i vagnen, 

 men där är trångt. »Bästa stället jag där kunde välja för mig, 

 var min kista, oaktadt lacket var kullrigt. Herr Immelmann, 

 såsom spenslig och mindre än jag, kunde ehuru med möda 

 nog tränga sig imellan samma kista och vagnskorgen, därest 

 han låg på några buntar papper, men hade ändå ej att skryta 

 af stort vällustigare Sängställe». Ibland togs in på en bond- 

 gård, men där »voro vi som oftast nästan sämre logerade». 

 Vanligen bestod en sådan blott af rum och kök; i det förra 

 låg bonden med hustru och barn, i det senare vanligen i den 

 stora eldstaden på golfvet tjänstfolket, som bestod af »Hotten- 

 totter af bägge Könen unga och gamla». Där fingo också de 

 resande ligga, men »en cirkulation af loppor och andra olägen- 

 heter kom oss ofta att häldre välja fria luften, så framt köld, 

 stark blåst och regnväder ej gjorde det för oss än ohyggligare». 

 Andra dagen fick hottentotten köra ensam med vagnen, 

 under det Sparrman och Immelmann redo en annan väg för att 

 botanisera, men då de på kvällen nalkades nattlägret, mötte 

 de en »besupen Europeisk Christen» som bekände, att han 

 tillsammans med hottentotten supit ur expeditionens »Bränvins- 

 fastage». Den senare hade äfven af förrådet fyllt på en del 

 buteljer för att med ett par andra gelikar fortsätta kalaset 

 under natten. Spriten togs under mycket knöt ifrån dem, och 

 sedan de sofvit ruset af sig, lades i deras åsyn en påträffad 

 orm lefvande ned i spritfatet. De erbjödos nu dricka bäst de 

 gitte, tills de sprucko af ormgiftet, men för säkerhets skull 

 sattes dessutom ett ordentligt lås för kistan, ty tydligt var, att 

 »de afundades det giftiga kräket att dränkas i ett så vällustigt 

 Element». 



