SVENSKA FORSKNINGSRESANDE IRAN ÄLDRE TIDER 273 



den deruti infunderade Tobaken». Till sist stjälptes Immelmanns 

 snusdosa i halsen på den stackars patienten, men »verkan var 

 ändå ganska måttelig». Epitetet »nyfångad», som användes 

 både om denne och flera andra af patienterna, ger en ohygg- 

 lig inblick i nybyggarnas slafjakter, genom hvilka hottentott- 

 samhällena röfvades på allt arbetsdugligt folk. 



Den 30 november får Sparrman ändtligen åter bryta upp; 

 ined tre hottentottslafvar och förstärkt oxspann gick färden 

 närmast öfver Gamtoos Rivier in i af hvita fullkomligt obebodt 

 område. Genom Gonaquas-hottentotternas land, ett slags bland- 

 ningsfolk mellan hottentotter och kaffrer, gick färden fram till 

 Son-dags Rivier, som på Sparrmans karta mynnar ganska 

 långt upp på ostkusten. Efter hans karta kommer därför resan 

 nu att gå i nordostlig riktning, men tydligen gick den ännu ett 

 godt stycke nästan rakt ostligt. Man får nu göra en närmare, 

 ingalunda behaglig bekantskap med termiter, af hvilka samlas 

 »tillräckligt att därmed tjena Insectkännare, och i synnerhet 

 den störste bland dem, Herr Baronn och Hofmarskalken 

 de Geer, hvilken Tom VII p. 47 tab. 38 Fig. 1 — 4, af dess 

 Memoires, upptagit dem, under namn af Termes capensis. Väl- 

 diga gräshoppssvärmar omtalas af folket, kommande norrifrån 

 dock med många års mellanrum. De förtära då allt, men 

 hottentotterna »godtgöra sig dock för denna förlust på Skade- 

 djuren sjelfva, och äta deraf på få dagar sig synbart bättre 

 hull». Här i öster är det godt om bufflar, kvaggor och haart- 

 best, som lämna nödig proviant. Äfven träffas eland-antiloper 

 och vårtsvin, hvilka fruktas mer än lejonen, som nu börja bli 

 mer allmänna. Sparrman får nu för första gången i vildmarken 

 höra deras rytande, som är hemskt, men dock »på intet sätt 

 liknar Åskan, såsom Herr Buffon anförer». Ingående skild- 

 ringar lämnas både af lejon, vårtsvin och bufflar. Den 14 

 december, då Boschmansfloden passerades, var en märkesdag 

 för Sparrman, alldenstund han den dagen »blef vid Medicinska 

 Doctors Promotionen i Upsala genom ett smickrande Pro- 

 clamma hedrad med Doctorsvärdigheten». 



Fauna o. Flora 1915. Haft. 6. ig 



