2ÖO FAUNA OCH FLORA 



undersida. En h vit ryggkam går från bogarne till svansroten. 

 Pannan är bjärt gulbrun, ett par hvita näckar framåt under 

 ögonen och några mindre på sidorna af hufvudet, hakan och 

 en halfmånformig fläck öfver bringan, äro likaledes hvita Benen 

 äro brungula. Hornen äro kraftiga, spiralvridna och vackert 

 lyrformigt svängda, svarta med gula spetsar. Hondjuren sakna 

 horn och äro till färgen rödbruna med omkr. 11 — 14 hvita 

 tvärstrimmor. Nyalan lefver som buskbockarne af blad, örter, 

 frukter o. s. v. och håller till i täta snår, som den i regel ej 

 lämnar annat än nattetid. Den är mera sällskaplig än sina 

 små kusiner och kan stundom påträffas i små flockar. Negrerna 

 fånga nyalan i vippsnaror insatta i öppningar i stängsel, som 

 de bygga i buskmarkerna, där denna antilop håller till. För 

 sportsmännen är den ett mycket eftersträfvadt, men svåråt- 

 komligt byte. 



Den ofvannämnda, nyligen upptäckta nya arten, Tragela- 

 phus buxtoni, har en viss likhet med nyalan, och dess namn- 

 gifvare föreslog därför att kalla den för bergsnyalan. Den 

 härstammar nämligen från ett högland af 9,000 fots höjd väster 

 om Arusiplatån, i Sahatubergens område i södra Abyssinien 

 och Gallalandet. Om dess lefnadsvanor är ännu föga kändt, 

 men dess hemort säges vara ett öppet och stenigt buskland- 

 skap. Där har den under de senaste åren (utom 1910 såväl 

 1912 som 1914) några gånger uppsökts af ifriga sportsmän och 

 samlare, så att några få skinn och skallar hemförts till Europa. 

 Tack vare friherre Erik Leijonhufvuds storartade frikostig- 

 het har ett af dessa exemplar, som skickligt monterats af den 

 bekanta firman Rowland Ward i London, kommit till Riksmu- 

 seum. Af ifrågavarande exemplar meddelas här en bild, som 

 visar djurets allmänna drag. Bergsnyalan är den största arten 

 inom släktet. Dess boghöjd stiger till omkr. 130 cm. och den 

 är ganska kraftigt byggd. Den allmänna kroppsfärgen är grå- 

 brun, mörkare brun på nosen och på pannan ofvanför ett båg- 

 formigt hvitt band från öga till öga. En kort brun ståndman 

 sträcker sig längs nacken och öfvergår i en öfvervägande hvit 

 ryggkam, kantad med svart, hvilken når till svansroten. Svan- 



