SMÄRRE MEDDELANDEN 285 



lockat mänga beundrare frän närgränsande landskapen Stödd på 

 fyra stammar, uppsteg den rakt till en höjd af 60 alnar! På samma 

 berg, vid den sida, som vetter åt Wenern, växte en annan, dock ej 

 lika stor Hedera; denna blommade i Februari, men satte aldrig bär. 

 Tvenne goda xylographiska figurer framställa (p. 17) en blomstrande 

 och en steril gren från denna Hedera. Dessa växtplatser torde först 

 vara anmärkte af Respondenten Lundins sjelf. 



Han anför vidare, enligt Rudbeck, att Hedera växer pä några 

 ställen i Gestrikland, och vid Sigtuna i »Slangwijks Skogen» om- 

 kring en fjerdedels mil från byn Tranbygge, nära landsvägen. En- 

 ligt Kongl. Bibliothekarien i Stockholm Joh. Falks uppgift till Prof. 

 L. Roberg förekom den äfven vid surbrunnen Vijksberg, på det 

 vackra berg som af brunnsdrickarne benämdes Parnassen (jfr. Linder 

 Flor. Wiksb. p. 18). Efter några allmänna anmärkningar om väx- 

 tens geographiska utbredning och den jordgrund, der den helst trif- 

 ves, öfvergår Förf. till de följande antiquariska och medico-oecono- 

 miska capitlen, hvilka ej höra till vårt ämne». Så långt Holmström. 



I detta sammanhang ber jag få meddela Linders, ofvan hänvi- 

 sade, p. 18, (Johan Linders Flora Wijksbergensis Sthlm 17 16; 2. 

 uppl. Sthlm. 1728; [Viksberg frälse-säteri uti Salems socken, Svart- 

 lösa härad af Sthlms. län. Hälsobrunnen upptäcktes 1683]), såsom 

 bidrag till murgrönans forna latinska som svenska namn: » Hedera 

 arborea, Gundelref, Bergbinda, Träwefla, Bergklängia. Wäxer i myc- 

 kenhet wid Korpeberget». 



Lidö i okt. 19 1 S- 



C. Otto G. Wibom. 



En Bändelkorsnäbb. 



Under jakt den 19 dec. i trakten af Ulricehamn varsnade jag 

 en Loxia bifasciata, som i sällskap med ett större antal Loxia 

 curvirostra försåg sig af den rika tillgången på grankottar. Den 

 lilla fågeln flög med en kotte lika stor som den själf från ett träd 

 till ett annat. Exemplaret är inlämnadt till Riksmuseum. 



Då förekomsten skedde så tidigt på vintern och sä långt söderut, 

 är det väl sannolikt, att fågeln under denna stränga vinter kom- 

 mer att visa sig på flera ställen i landet, hvarför herrar jägare 

 torde taga ett par patroner med beckasinhagel med i skogen och 

 hålla ögonen på korsnäbbar med hvita band öfver vingen. 



Eftersom fågeln hos oss blott är en flyktig gäst och talrik i 

 sitt hemland österut, bör den, äfven af de ifrigaste naturskyddsvän- 

 ner, tillvaratagas hvar den anträffas och insändas till Riksmuseum. 



Bengt Berg. 



Björnarne i Härjedalen. 



I h. 12, 19 14, af tidskriften Skogen lämnar signaturen E. W. 

 sid. 300 — 301 upplysning om, att under tiden 1851- — 1910 i Sverige 

 fällts 3,253 björnar, samt att den årliga afgångsprocenten skulle i 



