2 FAUNA OCH FLORA 



i denna afhandling, hvars tryckning för öfrigt af oförutsedda 

 skäl måste uppskjutas på obestämd tid, endast fågelfaunan på 

 den finska sidan af gränsen behandlats, har jag för »Fauna 

 och Flora» sammanställt efterföljande förteckning öfver de 

 fåglar, som observerats i trakterna på ömse sidor om gräns- 

 älfven, i hopp att den kan påräkna äfven svenska ornitologers 

 intresse. Af utrymmesskäl har blott ett fåtal biologiska 

 observationer medtagits samt flyttnings- och häckningsdata 

 angifvits i medeltal af de antecknade data. 



Det område, som här behandlas, omfattar, såsom redan 

 ofvan antydts, svenska och finska Muonio samt Karesuando 

 och Enontekis. Det sträcker sig längs Muonio älf och dess 

 nordvästra gren Könkämä älf ungefär från 67°30' n. br. upp- 

 till Kilpisjaur (lat. ber. 69"). Noggrannast ha de södra delarna 

 undersökts. 



De topografiska förhållandena inom undersökningsområdets 

 olika delar äro i högsta grad varierande, likaså fågelfaunans 

 sammansättning. Då en mera utförlig beskrifning emellertid 

 ej här kan komma i fråga, vill jag blott nämna, att svenska 

 och finska Muonio samt södra Enontekis och södra Karesuando 

 ligga inom barrskogsregionen, hvaremot norra Enontekis och 

 största delen af Karesuando ligga inom fjäll- eller kanske 

 rättare tundraregionen. Inom barrskogsområdet finnas på 

 finska sidan flera fjäll bl. a. en omkring 100 km. lång fjäll- 

 kedja, bestående af fjällen Onnastunturi, Pallastunturi m. fl. 

 Tallen är, utom på fjällsluttningarna, det förhärskande träd- 

 slaget. Granen och björken uppträda hufvudsakligen blott 

 som inblandning i tallskogen samt på fjällens sluttningar och på 

 försumpade lokaler. I de norra delarna af barrskogsområdet 

 saknas granen nästan fullständigt. Såväl på svenska som på 

 finska sidan finnas talrika större och mindre sjöar och åar 

 samt vidsträckta sumpmarker. 



Fjällområdet är jämförelsevis enformigt, ett konglomerat 

 af låga, afrundade, sterila fjäll och vidsträckta laf och sump- 

 marker, där björken är det enda trädslaget. Endast längst i 



