24 



FAUNA OCH FLORA 



finken, grönfinken, bofinken, grönsiskan (»troligen»), hämplingen 

 och våra dufvor samt säger sig ej hafva sett någon omlägg- 

 ning hos ladusvalan, korn- och gulsparfven. Enligt samstäm- 

 miga uppgifter hos dessa fyra forskare häcka således både 

 hos oss samt i södra Tyskland följande: gråsparfven och pil- 

 fin ken, grönfinken och bofinken samt hämplingen, fåglar, som 

 ej för sitt uppehälle äro bundna vid insektsvärlden, utan blott 

 uppföda sina ungar härur, och själfva liksom de fullvuxna 

 ungarne lefva af frön samt dels äro stannfåglar, dels länge 

 kvarstanna på hösten och återkomma tidigt om våren. An- 

 märkningsvärdt är, att staren, som hos oss i regeln har sina 

 ungar utflugna i sista hälften af maj eller början af juni och 

 sålunda har god tid till ännu en kulls uppfödande, ej gör detta 

 här, då han regelbundet lägger om i medelhafsländerna. Utom 

 att dessas varmare klimat alstrar en rikare insektsutveckling 

 kan en orsak härtill tänkas vara, att stararne därstädes äro 

 stannfåglar och därigenom ej hafva sina nordliga anförvanters 

 starka flyttningsdrift, utan längre kvarstanna i den trakt, där 

 de haft sina första bon, och ej genast med de fullvuxna första 

 ungarna draga ut på ströftåg till andra nejder. 



Om färgen på bivråkens vaxhud. 



Af 

 H. Nyqvist. 



enna uppgifves olika hos olika författare. Nils- 

 son säger vid beskrifningen af den gamla få- 

 -,geln: »näbben och näbbhuden svarta» och af 



den unga: »näbbhuden och näbbroten . . . gula». 

 "^»Nordens Foglar» 1. upplagan: »näbb svart 

 Ä^Sii^S^Smed gul vaxhud». Lönnberg (»Sveriges Rygg- 

 radsdjur»): »vaxhud och fötter gula». Carlson (»Sveriges Fog- 

 lar»): »vaxhuden brun». Hartert (»Die Vögel der paläarktischen 



