56 FAUNA OCH FLORA 



observerat, hurusom en skata just var i färd med att äta upp 

 en bergfink, och litet hvarstans bland granarna ser man min- 

 nen efter kråkfåglarnas och andra fåglars måltider. Det har 

 ej lyckats mig få se, att någon skata eller kråka själf dödat 

 bergfinkar, hvarför jag håller det för troligast, att det är döda 

 individer, som de förtära. Däremot har jag varit i tillfälle att 

 flera gånger iakttaga, hurusom roffåglar slagit ned bland svär- 

 marna och tagit sitt byte. — 



Ganska egendomligt är det intryck man får, då man gör 

 en titt in bland träden i den dunge, där fåglarna hvila. Marken 

 är nästan hvit, som om den vore betäckt med rimfrost. Men det 

 är ett par cm. mäktigt lager af fåglarnas exkrementer, som be- 

 täcker densamma, och trädens stammar äro hvitmenade från 

 marken ända upp till kronorna. (Bild 2.) 



Så snart fåglarna kommit till ro, börja de locka och åstad- 

 komma ett väsen och oljud, som är rent häpnadsväckande. 

 Man har sökt återgifva bergfinkarnas lockton med »quääck, 

 quääck», men det är omöjligt att — hur gärna man än vill — 

 igenkänna detta läte i den stora konsert, som om kvällarna 

 går af stapeln här. Detta synes mig väsentligen bero på den 

 omständigheten, att de resp. ljuden eller tonerna helt samman- 

 smälta med hvarandra och äro korteligen omöjliga att återgifva 

 fullt exakt. 



Man kan göra sig en föreställning om, hur intensivt detta 

 ljud kan vara, då jag nämner, att det höres på ett afstånd af 

 flera kilometer. — Någon liknar det vid bruset från ett vatten- 

 fall; andra tycka, att det mest påminner om det ljud, som åstad- 

 kommes, då ånga slappes ut från ett lokomotiv. De första 

 kvällarna i december, då befolkningen hörde detta märkvärdiga 

 ljud, trodde man, att det var ett järnvägståg, som var i annal- 

 kande. 



Om man skjuter ett skott bland fåglarna och på så vis 

 skrämmer upp dem, lyfta de alla under ett bullrande och 

 susande, som erinrar om en svag åska. De flyga då upp i täta 

 svärmar, som se ut som mörka moln, hvilka fullständigt 

 dölja den bakomliggande skogen. Men, eftersom de blifvit 



