BERGFINKINVASIONEN I SKÅNE VINTERN I915 1916 57 



oroade, lugna de sig ej genast utan slå ned på marken och 

 betäcka denna som en brunaktig, rörlig matta. Så småningom 

 flyga de dock tillbaka till sina grenar, där de skola öfvernatta, 

 och åter börjar denna öronbedöfvande musik, som ej tystnar, 

 förrän skymningen och mörkret utbredt sig öfver nejden. 



När morgonen gryr — just som dagen tändes — blir det 

 ånyo lif i dungarna. Fåglarna göra sig i ordning att begifva 

 sig ut på sina milsvida ströftåg efter föda, och i ett nu lämna 

 de träden och försvinna i stora, stora flockar. Nu flyga de emel- 

 lertid ej i ett sträck, som de bruka, då de ankomma om aftnarna, 

 utan nu lyfta de samtidigt och sprida sig i skilda grupper ut 

 öfver skogarna. — Man har här och hvar i Skåne under denna 

 vinter iakttagit större eller mindre flockar af bergfinkar, och 

 det är ej omöjligt, att de höra till dem, som öfvernatta i 

 Kågeröd. — 



A. E. Brehm omtalar, att i de skaror af berfinkar, som han 

 antecknat, träffas hämplingar, gulsparfvar, bofinkar, grönfinkar 

 och andra; men denna iakttagelse har jag i föreliggande fall 

 ej kunnat göra, utan efter hvad jag kan finna, torde det ute- 

 slutande vara bergfinkar, som här samlats i såförvånadsväckande 

 massor. 



För att med säkerhet konstatera, hvaraf fåglarna lefva, 

 sköts en del omedelbart efter ankomsten till dungarna om kväl- 

 len. Alla de skjutna individerna voro ovanligt feta och öfver- 

 närda och hade såväl kräfvan som magen propp fulla af ollon- 

 bitar i olika storlekar. 1 en individ fann jag t. o. m. ett full- 

 komligt helt bokollon. Och i två funnos förutom ollonbitar 

 äfven frön af ask; således beriktigas de iakttagelser, som gjorts 

 af vissa forstmän, att bergfinkarna understundom lifnära sig 

 af askfrön. 



Då jag nu ville få någon klarhet i, huru mycket föda en 

 bergfink vid denna tid på dygnet C 1 l>5 em.) hade intagit, vägde 

 jag först innehållet i kräfvan. Därefter togs magens innehåll 

 ut och slammades, hvarigenom ollonbitarna skildes från det 

 öfriga innehållet af sten och grus. Ollonbitarna lades så på ett 



