64 FAUNA OCH FLORA 



men den ger i snabba drag en framställning at hvad som då 

 kunde anses karaktäristiskt för hembygdens högre växt- och 

 djurvärld. Den synes mig därför värd att framdragas ur glöm- 

 skan, hvarför jag härmed ber att få framlägga ett försök till 

 öfversättning af den på prydligt latin skrifna afhandlingen i 

 hvad den rör däggdjuren. Upplysningsvis må nämnas, att de 

 biologiska smådragen, som i mitt tycke öka läsvärdheten, van- 

 ligen äro omtalta i noter under strecket, men jag har här till- 

 låtit mig att anföra dem i löpande följd med hufvudtexten 

 Hvad i afhandlingen namnes från fåglarnas värld, skall jag i 

 ett följande häfte af denna tidskrift i hufvudsak söka meddela. 



Älgen. 



Att älgen fordom varit inhemsk och tämligen talrik i Små- 

 land är troligt på grund af ortnamnen Elghult, Elgaryd, Elg- 

 berget, det sistnämnda beläget vid Jönköping. Nu är han all- 

 deles utrotad, så att han icke förekommer där, om icke, och det 

 högst sällan, på utflykter från grannprovinsen Östergötland. 

 Under de senaste 20 åren har han icke mig veterligen visat 

 sig hos oss. Detsamma har ock varit förhållandet med 



Hjortar och Dofhjortar, 



om hvilkas forna förekomst HJortsberga, Hjortshult synes 

 vittna med namn, som nu icke öfverensstämma med verkligheten. 



Rådjuret 



däremot, som väl snart skall dela samsläktingarnas öde, har 

 hittills förmått att afvärja sitt släktes utrotning. — Jagadt af 

 hunden, sträcker rådjuret af rakt ut en mil och mer för att 

 snart återvända på samma stig; så möter det åter den lurande 

 jägaren och undgår sällan döden. Om det bringas i trångmål, 

 sätter det sig till motvärn och, där det kan få ryggen fredad, 

 afvärjer oförväget hundens anlopp med sina framfötter. 



Björnen. 



Om att äfven björnar här haft sina boplatser, vittna med full 

 visshet namnen Björnskog, Björnaryd, Björnhult, ehuruväl denna 



