NÅGOT OM DÄGGDJURSFAUNAN I SMÅLAND FÖRR OCH NU 65 



djurart i våra dagar till den grad försvunnit, att han här är 

 nästan okänd. Då för halftannat år sedan allmän skallgång 

 anordnades i Malmbäcks socken på grund af några i snön upp- 

 täckta underliga djurspår, blef en björn skjuten men blef af 

 de fleste ansedd såsom ett underdjur af okändt slag. - 



De björnar, som förr funnos i Småland, böra efter gamla 

 mäns berättelser hänföras till en rödaktig mindre varietet, 

 Myrbjörn, så kallad icke därför att han lefde af myror, utan 

 därför att han ströfvade omkring på lågländta och sänka 

 marker (myrar 1 ), där han släckte sin hunger med lingon, blå- 

 bär, odon, hjortron och kråkbär m. fl. frukter. 



Vargen. 



Om vargarna gäller dessvärre icke detsamma som om 

 björnen, att de äro sällsynta. De äro tvärtom mycket talrika 

 och därtill glupska och till den grad djärfva, att de tränga 

 fram till landtmännens gårdar, och när de väl fått tag i ett 

 byte, släppa de det ej. Isynnerhet äro de besvärliga om vint- 

 rarne, då de till och med inför vaktarnes ögon hota, anfalla 

 och ömkligt sönderslita kor och ungnöt, som släppts ut för att 

 vattnas. 



Är 1776 blefvo i Hjelmseryds s:n under en där anordnad skall- 

 gång midt under vintern två vargar, en hane och en hona, dödade, 

 som voro alldeles svarta i skinnet och så nakna, att icke ett 

 enda spår af hårbeklädnad kunde på dem upptäckas, måhända 

 en följd af att de förtärt gift som försvagats, så att det haft 

 skallighet, men icke döden till följd. Det tunna hår, som bör- 

 jade sticka fram bakom öronen, var snöhvitt, hvilken färg för- 

 modligen blifvit hela pelsens, om djuren fått lefva. 



Hvad varginnan gör för att i boet vänja ungarna vid att 



1 Thunberg skrifver liksom Linné Myror, äfven då det gäller kärrmarker. Sv. 

 Akademiens ordlista (1889) har blott flertalsformen myrar. När denna form odiffe- 

 rentierades, är mig obekant, men jag vill minnas, att då på 1850 — 60-talet Riksda- 

 gen beviljade anslag för utdikning af myror på Gotland, en landsortstidning utta- 

 lade sin tillfredsställelse öfver att Riksdagen ändtligen behjärtat behofvet af 

 »dessa skadliga rofdjurs utrotande». Detta betyder ju, att då ännu formen myror 

 användes för att beteckna myrar. 



Fauna och Flora 1916. Haft. 2. 5 



